Strandlinje-studier. 279 



måtte følge dens egen oprindelige overflate nøiere end man 

 efter nuværende klimatiske forskelligheter skulde tro. Men 

 selv disse vilde, som tidligere utviklet, gøre det sandsynlig 

 at en bræ, der lå tvers over Østlandet, ikke smeltede hur- 

 tigere av sønclenfra end nordenfra. 



Når man går ut fra en mere rasjonel opfatning av 

 storbræernes fysik end en som er bygget på Alpernes lokale 

 bræer, og tillike sætter sig ind i de sandsynlige klimatiske 

 forhold under istidens slutning, viser det sig således ingen- 

 lunde uforklarligt, hvorledes en sådan beliggenhed av bræ- 

 resten, som teorien om de opstemmede bræsjøer fordrer, kan 

 ha fremkommet. Det er øiensynligt ikke «at sætte de 

 naturlige forhold på hodet», som J. Melvin synes 24 ). Stor- 

 bræens egne mægtige forhold fordrer denne eiendommelige 

 konsekvens. 



Vi må her, som overalt hvor det er muligt, gøre den 

 kontraprøve på om de resultater vi er komne til ved stu- 

 diet av forholdene i Norge er rigtige, som ligger i sammen- 

 ligningen med andre, tidligere isdækkede land. Vi får under- 

 søke, om man finder eksempler andetsteds fra på en sådan 

 beliggenhet av storbræaksen utenfor høideaksen. Et blik 

 på kartet viser os, at analoge forhold vil man kunne 

 søke i Britisk Columbia, Chile — Patagonien og på Nyzea- 

 land. På alle disse steder har man som på den skandi- 

 naviske halvø en høideakse, som ligger ut mot havet og 

 mot den herskende havvind fra vest. Finder man nu her 

 antydninger til at bræaksen har ligget indenfor, får vi et 

 induktivt bevis for vore deduksjoners rigtighet. Ingen av 

 disse egne er synderlig godt undersøkt. Men fra Brit. 

 Columbia omtaler Dawson svære terrasser optil 1600 m. 

 o. h., bak Kystbjergene, fra Sydamerika allerede Darwin 

 fra Beagles reise høie terrasser på Cordilleras østside hvis 

 dannelse han tilskriver en tidligere tilsvarende havstand, 

 således som han fra først av også gjorde med Parallel 



