Strandlinje- studier. 283 



3. Seternes dannelse. 



At seter i fast fj eld langs fjord- eller dalsider må skyldes 

 en eroderende kraft, indrømmes vel av alle. Seten fort- 

 sætter som en vei langs fj eldet gennem vekslende bergarter, 

 gennem lagenes strøk på langs og på tvers — uten at 

 bergart og lagenes fald viser nogen væsentlig indfly deise. 



At engseterne, hvor de i det ydre synes at bestå av 

 bare løst materiale, har en ensartet oprindelse, har hidtil 

 ikke været så almindelig indseet. 



Imidlertid har de grundigste kendere av «strandlin- 

 jerne», Bravais, Chambers, Pettersen enstemmig og bestemt 

 erklæret, at «strandlinjer» i fast fjeld vekslede med de 

 «i løst terræng», uten bestemte overgange. Og selv kan 

 jeg, med den erfaring mindst halvhundrede km. s marsj på 

 seter gir, fuldt ut bekræfte, at dette uimodsigelig er til- 

 fældet. 



Selv om det kan indrømmes, at det løse material, som 

 regnskyl og frost lidt efter lidt fører nedover til det 

 stanses av havflaten og bearbeides av bølgeslag og strøm- 

 sætningerne, at dette material her som overalt vil spille 

 •en væsentlig rolle ved strandlinjedannelsen, må vi der- 

 for se os om efter en anden særskilt virkende faktor. 

 Enhver almindelig forklaring for seternes dannelse må 

 kunne omfatte både bergseter og engseterne. Strandvolde 

 og terrasser må derimot holdes for sig. — Som tidligere 

 nævnt er seternes bygning i alle væsentlige træk fuld- 

 stændig ens i det centrale Norge i seteregionen, som 

 jeg i korthet har kaldt det, og ved fjordene. De virkende 

 kræfter må i alt væsentlig ha været de samme og også 

 indlandsseterne må tas med i forklaringen. JSTår man 

 ved siden av dette tillige fastholder hovedtrækkene i fjord- 

 seternes utbredelsesforhold vil kanske en kritik av de op- 

 stillede teorier for seternes dannelse bringe os til et sikkert 



