284 Andr. M. Hansen. 



resultat, uten at det foreløbig blir nødvendigt at ta seternes 

 høideforhold med i betragtningen. 



Som bek endt har Sexe 23 ) fremsat den teori, at seterne 

 ikke var strandlinjer, men direkte skyldtes bræerosjonen. 

 Det var den yderst vekslende høide over havet — således 

 som min liste viser i høi grad også for de ny tilkomne 

 fjordseter — som synes at gøre havnivået umuligt. Det 

 er også klart, at sålænge man ikke har bragt nogen sammen- 

 hæng frem mellem kystseternes høider var det like til 

 uforklarligt, hvorfor havet på et punkt skulde sat et bredt 

 mærke i 45 m. høide, et andet sted en halv mil fra, 50 m. 

 men ikke spor ved 45 o. s. v. Nogen postglacial «mosaik- 

 artet» dislokasjon av bitte små «sætstykker» synes også 

 fulclstændig utelukket. — Det er unægtelig en meget vægtig 

 indvending mot de gængse anskuelser, Sexe her fremholder, 

 skønt løsningen allerede var git i tidligere undersøkelser, 

 hvortil jeg skal komme tilbake. På den anden side er 

 usandsynligheten av hans egen teori let påviselig. Alle- 

 rede en kort setes, end sige de længeres, regelmæssige flate 

 synes uforenelig med bræbevægelsernes almindelig bugtede 

 løp. Så stilles der den fordring til uavhængige bræer 

 i to sammenstødende fjorde eller på hver sin side av en ø, 

 at deres erosjonslinjer nøiagtig skal træife sammen på næs- 

 sets ytre spids, således som de i virkeligheten gør. Der ind- 

 sees heller ikke nogen grund til at seterne i løst material 

 skulde lægges op netop i nivå med de i fastfjeld, end sige 

 da at denne rare erosjonslinje netop ofte skulde svare i 

 høide til terrasserne. Idet hele er nødvendigheten av at 

 inddra en vandflates nivå i forklaringen så selvind- 

 lysende, at neppe nogen senere har forsøkt uten det. 



Der er en iagttagelse av Sexe, som har spillet ad- 

 skillig rolle i diskussjonen og som trænger til at sees 

 noget nærmere på — det er at han fandt skuring s- 

 s trip er i den berømte sete ved Osterfj orden 24 ). Troels 



