Strandlinje studier. 285 



utstrakte etterforskninger kunde Sexes for glacialfæno- 

 mener så opøvede øie ikke opdage de for bræerosjons- 

 teorien så nødvendige skuringsmærker uten på dette eneste 

 sted — og de gik endda på skrå nedover i en vertikal 

 seteryg. Når man vet, hvor let det som regel er i Norge, 

 særlig nær kavet, at ånde skuringsstriper, hvor uforvitret 

 fj eld træder frem, når man vet, hvor hyppig glattede, pole- 

 rede flater er at se i ryggen av seterne i fast f] eld, er 

 denne gennemgående mangel bevis nok mot Sexes teori. 

 Bræerne måtte ha efterladt sine striper i større utstræk- 

 ning i deres erosjonsfure. De skrå striper, fundne på et 

 eneste punkt, forklares let nok ved et strandet isfjeld, som 

 har skruet sig op mot seteryggen. — Jeg har selv i en 

 indlandssetes ryg — på Fåstenen i Tønset, seet ikke 

 alene ét sæt striper men to hinanden krydsende. Også her 

 var det i en vertikal ryg og krydsningen skede ikke i for- 

 forskellig strøk, men i forskellig fald. Fjeldflaten strøk 

 omtrent N — S. Lagene faldt 40° i nordlig retning. Man 

 havde et svakere sæt striper med omtrent 10° fald mot N. 

 og et tydeligere med 16 — 22° mot S. Hvorledes disse sku- 

 ringsmærker blir at forklare når en sammenhængende bræ 

 skal ha sat dem, indser jeg ikke, derimot kan der let tænkes 

 at indtræde varierende bevægelser hos sammenskruede 

 isblokke med indfrossent grus. Striperne er heller ikke 

 ført med storbræers sikre linjeføring, men noget famlende. 

 Selve fjeldflaten havde den eiendommelige avglatning, pole- 

 ring, som Pettersen kakler det 25 ), som man så ofte træffer 

 i seteryggen, men som oftest har en mere buklet overflate 

 end bræskuringen gir. 



J. M el vin har 26 j i 1885 søkt at forklare indlands- 

 seterne i Lochaber og senere 21 ) også de norske, som side- 

 moræner, men søker at skaffe sig den nødvendige vand- 

 flate ved hjælp av de vandsamlinger, som stadig findes 

 langs fladtliggende bræer. Det er ikke min mening påny 



