286 Andr. M. Hanseu. 



at opta den vidtløftige diskussjon om Parallel roads i Skot- 

 land, som jeg betragter som avsluttet sammen med den skan- 

 dinaviske. Men for de norske kilometerlange, chaussé- 

 mæssige seter falder forklaringen øiensynlig tvungen — end 

 sige da for kystens engseter, som spænder sig mil efter 

 mil på tvers av bræernes normale bevægelser. Disse kan 

 desuten, som senere skal vises, ikke være dannet langs 

 bræerne, da disse under deres dannelsestid ikke nåede så 

 langt ut. Den store rolle sidemoræner og midtmoræner kar 

 spillet i den glaciale diskussjon er også efter min mening 

 en beklagelig følge av, at denne begyndte i Schweiz. De 

 er et rent alpint fænomen, tilhørende de lokale bræer 

 og nunatakkerne, ikke storbræerne, I Norge er de aldeles 

 ikke almindelige. De fleste på Kjerulffs og Dahll's kart 

 fra 1858 — 63 angivne, er bestemt seteterrasser. Når de vir- 

 kelig findes kan de vel kanske på avstand få en vis likhet 

 med seter, men deres stærke fald og den gennemgående 

 bygning som ryg, ikke som flate, skiller dem skarpt ut 

 ved nærmere undersøkelse. — Det er imidlertid særlig sam- 

 menhængen mellem engseterne og bergseterne, som er like 

 sikkert konstateret i seteregionen som ved fjordene, som er 

 fuldstændig uforenelig med Melvins teori, der således må 

 opgives som almindelig forklaring. 



Samtlige andre teorier for de norske seters dannelse går 

 ut på, at de er dannet som strandlinjer ved en større vand- 

 flate. Men spørsmålet om, hvad der. herved er den egentlig 

 virkende kraft er ikke hermed løst. — Det ligger vel nær- 

 mest at tænke på b r æn dingen. Til denne teori har 

 særlig Lehmann sluttet sig, mindre bestemt Kjerulf og 

 Mohn. Det er naturligvis unægtelig, at brændingen og 

 bølgeslaget ved længere tids konstant nivå vil sætte et 

 mærke i strandbredden. Men spørsmålet er for det første, 

 om dette vil komme til at se ut som seterne, for det andet 

 om man, som teorien fordrer, finder seterne stærkest ut- 



