Strandliuje-studier. 289 



på strandlinjer, mens derimot den regnfattige .Kristiania- 

 fjord ikke har nogen tydelig. Men hvorledes det skulde ha 

 gået til at en forskel av nogle mm. i nedbør visker nt 30 — 40 

 m. brede seter, mens samtidig istidens sknringsmærker både 

 over og under seten, som dog ofte er mindre end 0.0001 av 

 dette mål, holder sig så friske som fra igår, det formår 

 ikke jeg at fatte. 



Bl ytt har i en række avhandlinger 29 ) gået ut fra, ut 

 fr osten s sprængende kraft skal ha dannet strand- 

 linjerne, idet den særlig fik betydning på beltet mellem flo 

 og fjære eller op til hvor bølgesprøiten nådde. Også mot 

 denne teori kan man straks indvende, at frostens mærker 

 utenfor seten måtte ha trådt tydeligere frem — de isskurede 

 fjeldflater kunde ikke holdt sig så uforandret. Men der er 

 flere ting, som taler mere direkte mot, Frostens spræn- 

 gende virkning må, som også Blytt indrømmer, være størst 

 under hyppige temperaturvekslinger — ikke under et fug- 

 tigt havklima, men under et kontinentalt. Seternes utbre- 

 delsesforhold taler mot denne teori. Inde i de dybe f jorde 

 må klimatet altid ha været mere kontinentalt end i fjord- 

 mundingerne. Seterne skulde derfor findes flest og smukkest 

 utviklet incle i fjorden. Det omvendte er tilfældet i ut- 

 præget grad. — Videre, både i Alten og Nordfjord, hvis 

 regnmængde nu forholder sig som 1 : 4, er setedannelsen 

 meget rik. At klimatet på disse to steder nogensinde skulde 

 ha været væsentlig ens, at Nordfjord med sine 1500 m. 

 høie f j eld like ut mot åpne Atlanterhavet nogensinde 

 skulde havt andet end et fugtigt klima, synes lidet tro- 

 ligt. - 



Endvidere taler forholdet til terrasserne bestemt imot 

 frostsprængningsteorier. Som allerede omtalt ser man ofte dal- 

 førernes terrasser fortsættes som seter laugs kysten. Terrassen 

 må nødvendigvis betegne, at elven, i den tid havet stod ved 



19 — Arkiv for Mathematik og Naturv. 14 B. 



Trykt den 20 Oktbr. 189Ü. 



