.Strandlinje-studier. 293 



Hele fjeldsideii blir i den korte mellemtid aldeles mættet 

 med fugtighet, og så blir igen fugtigliet og rindende vand 

 i få timer forandret til is. Ved denne frostsprængning 

 føres der da svære masser ned mot fjæren, ned på isfoten 

 og længere endda. — Til næste sommer begynder solvarmen 

 at virke, absorberes hnrtig av disse grusmasser inde ved 

 fjeldsiden. De smelter sig ned en grøft, hvor våndet fra 

 oven og fra issmeltningen selv samles. Under lavt vand 

 skaffer dette sig avløp gennem grøfter, det graver sig gennem 

 isen foran, under flo strømmer havvandet ind gennem disse 

 med adskillig voldsomhet, æter sig ind på fjeldsidens grus 

 og ordner materialet. Under landets hævning kunde da 

 disse isfotsdannelser vise sig som hæ vede terrasser.» 



«Isfoten i Smiths sund består i sin typiske form av en 

 terrasse 50 — 100 m. bred mellein fjeldraset (the scree) og 

 vandkanten, idet bredden er omvendt proportional med 

 landets steilhed.» 



Det er ganske vist flere ting i denne beskrivelse, som 

 stemmer med egenskaper hos vore strandlinjer, men 1) for- 

 fatterne siger selv, at disse terrasser under hævningen 

 ifølge netop de beskrevne naturforhold må bli stærkt øde- 

 lagte og væsentlig benyttes til at danne nye ved nuvæ- 

 rende havstand, mens de norske terrane seter jo gennem- 

 gående beholder sin jevne overflate. 2) De beretter end- 

 videre at isfoten uten undtagelse mangler på utsatte og 

 fremspringende næs, hvor netop setedannelsen her er almin- 

 delig. 3) De lavere seter med sin fauna som nutidens 

 kan -ikke være dannet under så ekstreme temperaturfor- 

 holde, som isfoten forlanger. Når nylig D. Pidgeon 42 ) 

 har søkt at benytte denne hypotese til forklaring av for- 

 skellige eiendommeligheter ved «raised beaches» i Devonshire, 

 fører han selv dette motbevis ved at berette om, at for- 

 skellige sydlige mollusker levede under strandlinjens dan- 

 nelse. 4) I indlandets setesjøer har man ingen mærkbar- 



