300 Andr. M. Hansen. 



rial, og det må tilføies, at netop i disse fjorde munder for- 

 holdsvis store elve fra de brede dale. Bergseter, hvor 

 isens eroderende virksomhed overveier bølgeslagets og strøm- 

 sætningernes materialavlagrende virksomhet, synes derimot 

 at være sjeldnere her. 



I det hele er dog sammenhængen mellem seternes tal- 

 righet og strømstyrken for gennemgående til at kunne være 

 tilfældig. 



Det spørsmål kan dernæst reises : har der været nok av 

 erosjonsværktøiet — drivisen? Under de hoie seters dan- 

 nelsestid viser terrassernes arktiske fauna, at isdannelsen 

 da sikkerlig har været stærk. Dengang gik også bræerne 

 ut i fjordene og skaffede selv små isfjelde, de store vilde 

 ved sin ujevne størrelse neppe sætte mærke i bestemt 

 nivå. Det er egentlig de utallige små isblokke, som 

 overalt utgør isfj ordenes væsentlige islevering, der vilde 

 virke. Også mens de lavere seter dannedes nådde vist- 

 nok — som næsten endda — skridjokler fjordene, der hvor 

 disse seter findes — Statamterne, Tromsø, o. s, v. Men 

 den klimatiske ændring behøvede vistnok ikke at være 

 videre mærkbar, for at alene fjordisen vilde bli adskillig 

 mægtig, så den vistnok «uddrivende gjennem Fjorden i en 

 overordentlig lang Række af Aar» må ha sat sit mærke. 



I Merjelen-sjøen havde vi et eksempel på en sete i en 

 isfyldt bræsjø under dannelse i overensstemmelse med driv- 

 isteorien. Ifølge K. Pettersen 48 ) har- vi i Salangen et eks- 

 empel, hvor anseelige masser av fjordis under «Isbrydningen 

 sammenstues i trange Sundløb mellem Holmerne og presses 

 tildels med stor Voldsomhed udefter, idet de herunder skure 

 mod Holmernes fremspringende Bergvægge.» Som det synes 

 har vi også her et eksempel på fjordseter under dannelse i 

 overensstemmelse med drivisteorien. Ifølge Chalmers * 9 ) 

 jager østen vinden i Chaleurbugten, Kanada, hver vinter og 

 vår ismarker, isstykker og isbjerge ind mot kysten, hvor 



