Strandlinje-studier. 3()7 



skærer altså de to skrå seteplaner i nogenledes ens høide. 

 Yi kommer imidlertid snart ind i det av K. Pettersen så 

 nøiagtig undersøkte Tromsø amt — og får atter anled- 

 ning til at prøve vort rutepapir. Gradientens retning er 

 tydelig NV. — SO. og vi får profilet nr. 7. — Billedet er 

 her mere indviklet end i Alten. Havde man ikke Petter- 

 sens omhyggelige nivellering og oplyste han ikke på nogle 

 steder uttrykkelig om, at der findes to høie linjer i kort 

 avstand, vilde man være fristet til at slå de øverste kryds 

 sammen til én linje i likhet med Alten. Imidlertid viser 

 det sig, at de herved bestemte linjer med undtagelse av et 

 eneste sted (Nr. 1, Seihul) med rent forsvindende avvikelser 

 føier sig ind i disse 3 linjer. Ved at se en saadan grafisk 

 fremstilling tror jeg, at Pettersen vilde ha opgit sine betæn- 

 keligheder likeoverfor Bravais' slutninger. — Profilet inde- 

 holder foruten Pettersens nivelleringer, også de av Mohn 

 gjorte sekstantmålinger. For en del viser de ganske god 

 overensstemmelse med de først nævnte, men for en del til- 

 hører de et sydligere strøk, hvis høider vistnok ikke med 

 rette er projicerede på gradienten på Tromsø. Isoanabaserne 

 har her sikkerlig trukket sig længere ut. 



Længere syd havde man tidligere kun fra Trond- 

 hjemsfjorden et lidt usikkert profil. Det synes at vise 

 et stærkere fald, noget som stemmer med et efter terrasse- 

 høiderne opkonstrueret profil. 



Ved de målinger jeg i sommeren 1888 og 1889 gjorde 

 i Romsdals og N. Bergenhus amter er det blit muligt 

 at få profilerne også fra disse landsdele. Fra Roms- 

 dals f jorden (inkl. Sundalsfjorden) har jeg på grund 

 av instrumentets dårlighet noget usikre målinger. Trods 

 dette synes dog de to setelinjer at fremtræde med øn- 

 skelig klarhet. Også fra S øn dm ør gælder det samme, 

 for Nordfjords vedkommendee synes den nedre linje 

 lidet fremtrædende. Dette hænger naturlig sammen med. 



