310 Andr. M. Hansen. 



væggen hoideii 694 tilsynelagende uten îiogen særskilt 

 årsak; man blir fristet til at tro, at en ualmindelig snrak 

 seteflate har bragt landmåleren til at notere beiden. I 

 Glomdalen fremtræder således efter mine senere målinger 

 utvilsomt en stigning mot OSO. Følger man Rendalens 

 grene sydover finder vi — muligvis i forbindelse med Glom- 

 dalen, da kølen mellem dem ved Jutulbugget ikke er over 

 640 m. — bøiderne Brydal 660, Finstadkletten 666, Tyldal 

 666, Hanestadkølen 672, mens mine sydligere målinger 

 viser en mærkværdig svak stigning, Kværnesvolen 671, 

 Åkre 673. Efter analogi med Glomdalen skulde man ba 

 ventet en 10 — 20 m. mere. — Følger man Tunnas dal 

 nedover mot SO. fra skaret over til Kvikne, ca. 710 m., har 

 man 721, 730, 736, 737, — I Foldalen har man en lig- 

 nende stigning 754, 760, 762. 



I følge H. R e u s c h 59 ) skulde imidlertid i Gudbrands- 

 dalen det omvendte finde sted, en heldning sydover. Han 

 opstiller følgende række: 



1) Loraelvens terrasse, sigt fra veien ved Holset 667 m. 

 2) Bølien, efter sigt høiere end veien i dalsnevringen ved 

 Lesjevandets os 651 m. 3) Linjen syd for Domås 640 m. 

 4) Musa terrasse, sigt fra veien syd for Urå — like nord 

 for Jetdalen hos mig — 581 m. 



Også mine målinger, der gik ut fra den almindelig an- 

 tagne høide for vandskilsvandet, Lesjeskogsvandet, av 624 

 m. og av Domås meteorologiske stasjon -643.2, som opgivet 

 i institutets Jahrbuch, kunde fra først av ikke bringe nogen 

 sammenhæng i høideforholdene. Det faldt mig da ind, at 

 utgangspunktene kunne være feilagtige. Gennem chef for 

 jernbaneundersøk eiserne, hr. Lysgård, fik jeg så en kopi 

 av jernbaneundersøkelsens profil i nærheten av vandskillet. 

 Det viste . sig da, at efter dette (kikkertnivellement) lå 

 Lesjeskogsvandet ikke mere end 616 ni. De målinger jeg 

 havde med utgangspunkt derfra var altså 8 m. for høie. 



