Strandlinje-studier. 315 



skaffe sig en tverbræ fra Kvalø. Her «findes der vistnok 

 ingen stærkere ntpræget dal, som den knnde komme fra, 

 men. da Kvalo her består av lavt (!) bakket land, kan de 

 orografiske forhold ikke ansees som en avgørende hindring 

 for en sådan forntsætning. » Fjorden er her 348 m. dyp! 

 Og det er lokale bræer Pettersen må noie sig med, da 

 han selv ved sine blokflytningsstndier har bevist, at ind- 

 landsisens bræer på den tid seterne dannedes såvidt nåede 

 frem til de inderste fjordbunde. — 



Det avgørende argument mot Suess' teori er dog den 

 regelmæssige, uavbrudte stigning indover fjorden, således 

 som Bravais — Chambers allerede havde påvist, og som vel 

 herefter ikke længere kan benægtes. Sålænge man ikke 

 havde fået sammenhæng mellem de yderst vekslende køide- 

 mål, måtte man med Sexe og Suess lete både oppe og nede 

 efter lokale forklaringsgrunde, men såsnart man finder, at 

 de enkelte setehøider samles regelmæssig i to næsten rette, 

 svagt skrånende linjer, kan man ikke undgå at henføre 

 dem til en sammenhængende vandflate. De er virkelige 

 strandlinjer, som rigtignok ligger i plan, som skærer 

 det nuværende havnivå med små vinkler. — 



Penck 61 ) har søkt at forklare strandlinj ernes negative 

 forskyvning i de tidligere isdækkede lande ved isens til- 

 trækning. Det er en stor række fænomener, som fra de 

 forskellige kanter føier sig ind under teorien kvalitativt, 

 et godt bevis for, at der ligger noget faktiskt under. Som 

 man ser, stemmer forholdene i Norge både ved kysten og i 

 indlandet fuldstændig med den, forsåvidt seternes stignings- 

 retning ind mot storbræens akse overalt passer. Imidlertid 

 har E. Drygalski 62 ), H. Hergesell 63 ) og R. S. Wood- 

 ward 64 ) uavhængig av hverandre ved en matematisk-fysisk 

 behandling av problemet på en uimotsigelig måte påvist, 

 hvor aldeles utilstrækkelig isens tiltræknieg er kvantita- 

 tivt. Under de gunstigste omstændigheter og alle faktorer 



