318 Andr. M. Hansen. 



parti enten må bli fordelt over det hele eller at dets virk- 

 ninger viser sig bestemt i sin utbredelse av de samme 

 «Schollen», som tvinger det til lokal utvikling. Men nogen 

 sådan av geotektoriske linjer bestemt forhold ved den post- 

 glaciale hævnings geografiske grænser har som sagt ikke 

 ladet sig påvise. Den viser sig bestemt av storbræernes 

 tidligere utbredelse — og av intet andet. 



Det synes endvidere at være en nødvendig følge av 

 teorien, at den stedfundne hævnings størrelse står i for* 

 hold til dens utstrækning. Med samme utvidelseskoefficient 

 vil under ellers ens forhold en 2000 km. bred strækning 

 udvide sig 10 gange så meget som en 200 km. bred, den 

 derav følgende hævning også bli 10 gange så stor, derimot 

 vilde heldningsvinkelen vedblive at være den samme. Man 

 skulde derfor i Amerika vente at finde mindst 10 gange 

 så stor absolut hævning som i Norge, da det amerikanske 

 fastlands indlandsis på den tid strandlinjerne dannedes, havde 

 mere end 10 gange så stor bredde. Men spor til 2000 m.& 

 hævning eller tilnærmelse til det vil man forgæves søke. 

 Derimot viser stigningsvinkelen, som man skulde ventet 

 ens fra alle kanter av hævningsgrænsen indover, store 

 forskelligheter. Dette kan delvis søkes forklaret ved for- 

 skellighetj i geotektonisk bygning. Nu viser de to store 

 indlandsterritorier, som de Ge er 66 ) har gjort opmærksom 

 på, tvertimot en mærkværdig ensartet bygning, og der er 

 derfor ingensomhelst grund til en sådan forskel som mellem 

 stigningen i det nordlige Wisconsin (Lake Agazzis) med 

 0.10 m. pr. km. og i Romsdal med 1.32 m., 20" stig- 

 ning mot 4' 33''. Teorien står også likeoverfor de største 

 vanskeligheder, når den skal forklare de to linjer, som 

 regelmæssig optræder i den samme fjord i Norge. Her må 

 påny opstilles hjælpehypoteser. 



Endelig må gøres opmærksom på, at en meget stor 

 del av de hævede strøk både i de skandinaviske høifjeld 



