320 A ndv. M. Hansen. 



jordskorpen? Er det ikke langt rimeligere at forutsætte, 

 at den måtte trykke den bærende jordskorpe ned i en 

 mærkbar grad og at denne i hvert fald delvis vilde hæve 

 sig, når den blev kvit denne byrde? Spørsmålet om 

 jordens rigiditet er som bekendt endnn under diskussjon. 

 Meningerne står skarpt mot hverandre. Det er ikke stedet 

 her at opta spørsmålet til nogen nøiere drøftelse. Før jeg 

 går over til at vise, h vad resultat strandlinjerne betragtet 

 i overensstemmelse med istryksteorien bringer os til, skal 

 jeg kun kortelig nævne en del geofysiske forhold, som med 

 nødvendighed synes at fordre en viss bevægelighed hos 

 jordskorpen. Der er for det første det direkte bud de 

 vulkanske utbrud bringes os om, at der i hvertfald på store 

 strækninger findes et ildflydende underlag. Der er de 

 store jordskælv, som bringer overflaten til at gå i skarpe 

 bølger, der kan forplante sig over meget store dele av 

 jordkloden med en avhængighed av den orografiske byg- 

 ning, som vilde være uforklarlig, om den faste overflate 

 ikke utgjorde en temmelig tynd skorpe. Der er de mi- 

 kroseismiske bevægelser som viser, at jordskorpen så at 

 sige er i en permanent bevægelse, som endog påvirkes 

 av barometertrykket. Der er Abbadies iagttagelser fra 

 den biskaiiske bugt og flere steder, hvoretter flodbølgen 

 påvirker de astronomiske instrumenters lodlinje langt stær- 

 kere end dens attraksjon 69 ) skulde medføre. Der er Gr. 

 Darwins . teoretiske beregningeer, hvoretter jordskorpens 

 plan må forandre hældning i mærkbar utstrækning for for- 

 andret barometertryk (V15 atmosfære), selv om jorden har 

 stålets hårdhed. 70 ) 



Hvorledes disse iagttagelser kan bringes i samklang 

 med en aldeles rigid jordskorpe, som. ikke skulde bøie sig 

 betydelig under et tryk av over 80 atmosfærer — et tryk, 

 som gennem årtusinder vilde benyttet hver mikroseismisk 

 bevægelse til at gøre sig gældende — det går over min 



