322 Andr. M. Hansen. 



lar der sig ikke fremføre andet end det simple: efterhvert 

 som nedslagsdistriktet blev befriet fra trykket av det bort- 

 førte materiale, løftet det sig, efterhvert som sedimentets 

 mængde økedes, gav granden efter. Kausalsammenhæng må 

 til for at vedlikeholde forholdene så konstant, gennem 

 millioner av år. Eller — for at ta det mere almindelig — 

 i samtlige geologiske lag har man svære sandstenslag, lag 

 som nødvendigvis må være dannet i ringe, lidet varierende 

 dybde. Man har videre mægtige lag av stadig vekslende 

 saltvands- og brakvandsdannelser, hvilke også tyder på i 

 det hele uforandret nivå. Nyere dypvandsundersøkelser 

 viser, at heller ikke flodernes slam, som har bygget op de 

 mægtige lerskiferrækker, avlagres vidt nt i havet. Også 

 de må ha dannet sig under væsentlig uforandrede dybde- 

 forhold gennem umådelige årrækker. Av dette sand og 1er 

 består så godt som den hele geologiske lagrække. Er det 

 nu tænkeligt, at overalt og til alle tider disse uforandrede 

 dybdeforhold skulde holde sig under lagdannelsen i umåde- 

 lige tidsrum, uten det netop var den avlagrede sand eller 

 1er, som trykkede gründen- ned med sin tyngde eftersom den 

 vokste, tusinde efter tusinde av fot, stadig frembydende 

 ensartede forholde for det ny tilførte, ensartede sediment. 

 Ingen av lagene uavhængig kraft kan det ha været, det 

 strider mot al sandsynlighet. 



Det er i sammenhæng med disse almindelige geofysiske 

 og geologiske forhold teorien om, at de glaciale nivåændringer 

 må utledes av istrykket, her nærmere skal befragtes. Lad 

 os gå frem på den måte, at vi først undersøker, hvilke 

 konsekvenser, der må deduceies av teorien, og så prøver 

 dem på de virkelige forhold. Kan vi, ved at undersøke 

 disse på alle kendte punker, påvise en fuldstændig overens- 

 stemmelse — eller, hvor denne synes at mangle, de årsaker 

 som nødvendig må ha motvirket istrykket eller utslettet 

 dets mærker, — kan vi gøre dette, og bringer teorien oven- 



