326 Andr. M. Hansen. 



6. Istrykket mærket ved kendte strandlinjer 



Norge er «strandlinj ernes» klassiske land fremfor alle, 

 og vi får begynde vor vandring over de tidligere isdækkede 

 lande her. Den fremstilling der er git av de norske seter 

 viser, at istryksteoriens fordringer fuldstændig svarer til 

 de virkelige forhold. Flytblokkene, skuringsmærkerne og 

 de andre beviser for de opstemmede bræsjøer viser, at bræ- 

 skillet her dannedes av en akse, som fra det nordlige af Kri- 

 stiansands stift går i en bue ovenom Tryssil og derfra ca. 

 150 km. østenfor vandskillet op til Finmarken. Av nedbørs- 

 forholdene har vi tidligere vist, at bræen må ha havt en 

 større mægtighet sydpå end langt nord. Hævningsgrænsen 

 viser sig derved, at seterne ved havkysten næsten når ned 

 til denne langs Norges kyst, mens den østentil strækker 

 sig helt ned forbi Skånes spids . — Hvis vi efter disse data 

 skulde trække gradienterne, måtte de begynde med en svak 

 stigning sydover oppe ved ishavete kyst. Stigningens ret- 

 ning kender vi tilnærmelsesvis efter tre seter ved Kola- 

 bugten — sydvestover ifølge W. Ramsay 74 ). Ved Alten 

 er dens retning og størrelse N. 11° V. og 0.54 m. pr. 

 km. I Tromsø amt er retningen svunget over til N. 45° V. 

 — normal på bræaksen — og vokset til 0.89 på grund av 

 kortere avstand fra denne til avfaldet mot Atlanterhavs- 

 dypet, og sværere bræ. I det trondhjemske vet vi ifølge 

 skuringsmærkerne, blokflytningen og forholdet til den bal- 

 tiske isstrøm, at mægtigheten må ha været betydelig, og 

 da man her er ved midtpunktet av bræaksen er det 

 også av den grund sandsynligt, at bræen har været sjel- 

 den høi. Vi har tidligere anslåt den til ca. 1100 m. 

 Hertil svarer de høie marine terrasser i det trondhjemske 

 (op til 185 længst i øst) og i Sverige det høieste liidtil 

 kendte marine trin, som også er det som kommer nærmest 

 aksen, 213 m. (se de Geer Nivåændringer s. 27). Hertil 



