328 Andr. M. Hansen. 



30—50 m. 76 ) i Estland (sml. de Geer) ikke over 30—45 m. 

 mens marint 1er derimot mangler ved St. Petersburg. Dette 

 svarer til et svakt fa]d mot SO., i overensstemmelse med 

 teorien. Længere kan vi endnu ikke følge hævningsfor- 

 holdene. Men vi er allerede kommen 3 A av periferien rundt 

 den skandinaviske storbræs område, fra Kola ca. N. 45° 0. 

 vestkysten rundt til den finske bugt S. 45° 0. Fra 8 — 9 

 profiler ved kysten og 3 — 4 fra setesjøerne bar man nogen- 

 lunde pålidelige snit, og forøvrig passer de almindelige 

 forhold fuldstændig. Likeledes passer gradientens størrelse 

 til avstanden fra den sidste indlandsises grænser til bræ- 

 aksen og med, kvad man vet om brætykkelsen. De av teo- 

 rien deducerede slutninger viser sig således ved det skandi- 

 naviske hævningsomraade at slå til på Hvert enkelt punkt, 

 så fuldstændig, at man alene herpå kan bygge istryks- 

 teorien med stor sikkerhet. Den forklarer alle kends- 

 gj erninger i de for spørsmåletomstrandlinjernes 

 forskyvning klassiske lande, Norge og Sverige, 

 fuldstændig og utvungent. 



Fra Storbritanien og Irland har man en, utrolig 

 masse høidemål for «terraces» og «raised beaches». Man 

 skulde tro, at teorien her kunde prøves på en rigtig grundig 

 måte. Men i virkeligheten er de foreliggende data over- 

 måde utilfredsstillende; strandlinjer, marine terrasser, elve- 

 fyldninger, for de ældre målinger (jf. Chambers) skurstens- 

 ler og for mange steder vistnok også horisontale lag i 

 f] eldet, er blandet sammen på en håbløs måte. Hertil 

 kommer, at en del af øerne aldrig har været isdækket, at 

 altså præglaciale strandlinjer og muligens terrasser fra den 

 første istid har holdt sig, så det hidtil er noget nær umu- 

 ligt at skille ut de enkelte linjer tilhørende et bestemt is- 

 dække — og kun disse er brukbare for os. Også den ial- 

 mindelighet sikre fremgangsmåte at følge de høistliggende 

 marine lag med den glaciale fauna blev bragt i forvirring 



