342 Andr. M. Hansen. 



fordrede avtagende hævning fra 500' ved Susquehannas 

 øvre løp, 400' ved Delaware, 145' ved Potomac, 125' ved 

 Rappahonock, 100' ved James til 75' ved Ronnocke — som 

 man ser en hævning, der har strakt sig med en avtagende 

 gradient utover den proteroglaciale storbræs grænser. Både 

 med hensyn til størrelse og retning stemmer de isostatiske 

 bevægelser også under den proteroglaciale istid fuldstændig 

 med istryksteorien. 



Vi fortsætter undersøkelserne. 



Sydamerikas sydspids har også havt sin istid, og 

 vi kan straks på kystlinjen se, li vor langt nord den strakte 

 sig — nemlig sålangt fjordene optræder. Underlaget er ens- 

 artet, de klimatiske forhold jevne, og vi må derfor anta 

 at bræmægtigheten må lia tiltat med avtagende temperatur 

 sydover. Hertil bør svare en tiltagende høide hos strand- 

 linjen etterhvert som vi kommer sydover, hvad vi ganske 

 rigtig finder. 



Når vi tilslut tar med Nyzeeland, hvis glaciale 

 mærker også røber den som et tidligere brædækket land, 

 er vi færdig med vor fart. Vi har fundet at istryksteorien 

 hidtil har stået sin prøve så godt, at vi allerede siger: Vi 

 finder selvfølgelig terrasser og disse tiltar selvfølgelig 

 i høide sydover — og jeg antar kanske mange ikke engang 

 finder det nødvendigt at lete frem bekræftelsen herpå i lite- 

 raturen. 91 ) 



Istryksteorien har vist sig overalt at slå så fuld- 

 stændig til som forklaring av de postglaciale hævningers 

 størrelse og retning, at vi efter denne omstændelige prøve 

 kan sige, at der neppe gives mange indirekte geologiske 

 teser, for hvilke der er ført et bedre induksjonsbevis. Vi 

 er berettiget til at betragte det som en lov, at overalt 

 hvor istiden hardækket et land med storbræ, har 

 det senere hævet sig, og overalt hvor landet er 

 blit holdt sålænge i ét nivå, at terrasser og seter 



