24 Jens Holmboe. 



I en prove fra Mjaagsjøen (Pp. 2m — ■'^'^ji — 96), hvor 

 Tetracyclus forekommer i større mængde end paa 

 nogen anden af de undersøgte lokaliteter, fandt jeg 

 en dannelse, der sandsynligvis maa ansees for at 

 være auxosporer af denne art. Prøven var opfyldt 

 med organisk slam og daarlig konserveret, saa celle- 

 indholdet var ganske destrueret. Jeg fandt 5 exem- 

 plarer, der i glødet tilstand havde det udseende, der 

 fremgaar af afbildningerne (tab. 1 fig. 4 og 5). Seet 

 fra skalsiden lignede cellen en stor Tetracyclus 

 lacustris (long. 71,5—77,5 [jl, lat. 21,5—27,2 [x), af 

 størrelse omtrent som var. maxima Astr. Cleve; 

 kun var skallens tre udvidelser mere jevnstore, og 

 længden noget større i forhold til bredden. Som 

 paa en Tetracyclus var skallerue forbundne ved 

 mellembaand; men disse var forskjellige fra det 

 sædvanlige ved sine lidet fremspringende septa 

 Hos Tetracyclus gaar septum i de aller fleste til- 

 fælde omtrent til begyndelsen af mellembaandets 

 store midtre udvidelse; kun en enkelt gang har jeg 

 seet det ikke række saa langt. Men som det vil 

 sees af fig. 5, naaede septerne her kun omtrent til 

 endeudvidelsernes bredeste del. Seet fra pleural- 

 siden ^) var forskjellen endnu større. En almindelig 

 Ietracyclus-ce\le har da et rektangulært omrids; 

 skallerne er flade og sees kun fra kanten. Men her 

 var skallerne bugtede og hvælvede, saa omridset 

 faar regelmæssig bøiede kanter. — Tiltrods for disse 

 forskjelligheder var dog ligheden med en Tetracyclus 

 alligevel saa stor, at det maa ansees sandsynligt, at 



•*) 0. Müller, Achsen und Ebenen, pag. 223. 



