Sølvforekomstev i Kongsbergfj eldet. 21 



som den daglige Erfaring her ved Sølvværket har bekræftet at være 

 de sikreste Anvisninger paa Sølverts». At den brune Blende, hvor 

 den hyppig optræder i Gangene, altid har været anseet som det 

 sikreste Tegn paa, at man havde Sølv i Vente, dette udhæves saa 

 hyppigt og til de forskjellige Tider næsten i alle Befaringer, at det 

 vilde være tidsspildende at citere samme. 



Svovlkisen derimod, naar den forekommer i Gangen, ansees det 

 for et slet Tegn: «kisig Gang». Megen Quarts i Gangen ansees for 

 et slet Tegn; man | siger da paa Kongsberg, at Gangen er quartsig; 

 ja hvor Quartsen ei er adskilt for sig partivis, kaldes Bergarten 

 Hornsten, og disse saakaldte Hornstensgange anføres ei alene selv 

 som uholdige; men deres Nærhed ved en sølvholdig Gang ansees at 

 have skadelig Indflydelse paa Sølvmængden i denne. Jfr. General- 

 befaring af 15de Oktober 1725 og 3die Januar 1731. 



S. 149. Gangene selv udvides og sammentrykkes hyppigen. 

 ofte fordeler de sig i Drummer og samler sig atter, i sidste Tilfælde, 

 indeslutter de større eller mindre Partier af Baandene, og Gangene 

 siges da at være «stenig». En stenig Gang holder sjelden Sølv. 



S. 151. Undertiden findes Kulblende i Gangene, ligeledes er 

 Kalken imellem Stinksten; at Gangen stinker, ansees som et haabe- 

 fuldt Tegn. 



S. 152. Hausmann siger: «at graa gjennemskinnende Kalkspath 

 pleier at ledsage ædlere Geschicke end den hvide halv gjennemsig- 

 tige. Angaaende Tungspath er at mærke, at den kun forekommer i 

 Hornblendebaand, aldrig i Glimmerskifer. 



S. 153. Münster fandt 2V2 p. Ct. Kviksølv i det gedigne Sølv. 



S. 162. Prof. Hansmann siger: «Ofte har en Gang en meget 

 ringe Mægtighed, hvor den fører rige Ertse, og udvider sig paa Ste. 

 der, hvor kun saakaldte Gangerter forefindes. Altsaa staar ogsaa 

 her i alle Maader Gangenes Mægtighed i et omvendt Forhold til 

 Deres Ædelhed, hvilket Phænomen man saa hyppig forefinder». 

 Direktør 0. Henckel udtrykker sig efter Thaarups Statistik omtrent 

 saaledes: Ofte bliver Gangene uholdige, fordi de erholder en for 

 stor Mægtighed, der ei staar i Forhold til Baandenes Ki'aft. 



En almindelig Erfarenhed lærer, siger Deichmann 1. c. S. 167, 

 at der i de tynde kleinige Gange findes næsten altid rigere Ertser 

 end i de mægtige. 



S. 130. I en Note af Commissionsindstillingen af 1836 siges: 

 «Et saare mærkeligt Forhold viser i dette Øieblik Konges Grubes 

 søndre Gang og Armengrubes Hovedgang; medens den første er saa 

 udmærket sølvrig, fører den anden, som i Langortens Niveau ligger 

 omtrent 20 Lagter og i Bergraadartens omtrent 14 Lagter søndenfor 

 Min, i samme Dyb og i samme Baand saagodtsom intet Sølv. Ovenfor 

 Langorten derimod synes det, at Kongens Grubes Gang længe var 



