Harald Hansteen. 



førende, og vi tør ikke udtale os i dette vistnok særdeles vigtige 

 Spørgsmaal. 



Hvad Erfaring derimod med Bestemthed bar lært os, det er, at 

 Gangfladerne ere sølvførende saa hist, saa her indenfor saadanne 

 Zoner, som de to nævnte Fahlbaad aftegner paa Overfladen. 



Denne Erfaring kan omgjøres til en af disse to Sætninger. 



Enter maa man antage, at ogsaa indenfor Hovedf ahlbaandets 

 Grændser er Gangfladen kun sølvførende paa Krydset med de faktisk 

 kissprængte Baand, at der altsaa indenfor Fahlbaandets egen Zone 

 gives ædle og uædle Baand af Bergarten. Og man skulde da for- 

 mode, at om end ikke selve den større eller mindre Kismængde, saa 

 maatte ialfald en eller anden mineralogisk Karakter som Bergart 

 skille dem indbyrdes sig imellem. 



Eller at indenfor Hovedf ahlbaandets Bredde kan Gangfladen 

 være sølvførende, uanseet hvilke Baand den end gjennemskjærer af 

 mere eller mindre kissprængt Sten bestaaende Bergart. 



Til den første Sætning, som Commissionen af 1833 allerede 

 forefandt med det ældgamles Autoritet, bemærkes, «at Baandene ikke 

 er sikkre Veiledere for Forholdet i nærliggende Gange vises altfor 

 ofte tydelig, naar en god Gang har grenet sig og ikke givet 2 gode 

 Grene, men kun 1 god Gren i samme Baand». 



Videre bemærkes, «at vi har al Opfordring til at betragte Er 

 faringens bestemte Udsagn ikke blot fra den ene af de to Sætnin- 

 gers, men ialfald fra begge Sætningers Standpunkt. 



S. 29. Enhver, der hører denne Sætning, at indenfor selve 

 Hovedf ahlbaandet gives der ædle og uædle Baand, hvor Gangen kan 

 være sølvførende i de første og aldrig i de sidste, tror naturligvis, 

 at disse ædle Baand i Almindelighed kunne kjendes fra de uædle. 

 Dog vil han i denne Tro blive skuffet. Thi der vides hidtil ingen 

 mineralogisk Karakter, som bliver at angive som betegnende for de 

 ædle Baand eller Ertsbaand paa den ene Side eller for de uædle, de 

 ufyndige eller døve Baand paa den anden Side. 



S. 36. Oversigtskart i 1/2000 over Christianstol fra Saggrænden 

 til Gottes H. i d. N. udviser 251 Gange og Gangdrummer, hvoraf 84 med 

 en Mægtighed af 2/4 Tomme (omtr.) og 167 tyndere. 



S. 37. Stolkartet viser, at Gangene som Eegel har sydligt 

 Fald. Fremdeles er det ganske bestemt anskueliggjort, hvorledes 

 disse fyldte Sprækker eller Gangflader er fortsatte i stort Dyb, saa- 

 ledes at man ikke alene kan finde fast hver enkelt kjendt eller oi>- 

 skjerpet Gang igjen, men endog nogenlunde i samme Afstand ind- 

 byrdes. At en fra Dagen eller øvre Dyb kjendt Gang i Christianstols 

 Dyb splitter sig til Drummer synes Sjeldenheder. 



Dernæst er det iøinefaldende, at Gangenes og Drummernes 

 Linier samler sig paa visse Steder ligesom i Knipper til at danne 



