Sølvforekomstei* i Kongsbergfj eldet. 47 



sin Lærebog B. II, Side 97 og B. v. Cotta [die Lehre von 

 den Erzlagerstätten I, S. 218], hvor han bemærker, at Kisene 

 ikke ret vel kunne tænkes indkomne i Skiferne bagefter. 



Dersom det imidlertid virkelig forholdt sig saaledes, at 

 de Ertsimpregnationer, som man kalder Fahlbaand, tegner 

 sig som sammenhængende Baand, der inden sine bestemte, 

 men vistnok, som det af alle erkjendes, ikke skarpt tegnede 

 Grændseflader, uforandret sætte over fra et Berglag til et 

 andet, gafler sig o. s. v. paa saadan Maade, at det kan 

 skjønnes, at det ikke er et tilfældigt Sammentræf af, at 

 Ertserne i et Lag ophører nær ved det Sted, hvor Ertserue 

 i et andet Lag begynder, — saa maatte deri vistnok ligge 

 tilstrækkelig Grund til i Systemerne at optage Fahlbaand 

 som en egen Art Ertsforekomst, forskjellig fra Gange og 

 Leier i sædvanlig Forstand. 



En saadan Forestilling synes at have foresvævet flere 

 Forfattere, og de have mere eller mindre bestemt udtalt sig 

 derom. Saaledes siger: 



H a u s m a n n 1), at Fahlbaandene ofte løbe flere paral- 

 lelle med hinanden, forene sig og løbe atter fra hinanden. 

 Ogsaa udseude de Sidegrene, som kaldes Springbaand. 



K e i 1 h a u 2). Den med Metal ansvangrede Strækning 

 ligger vel nogenlunde nøie mellem de samme Skikter, men 

 dog saaledes at Impregnationen paa nogle Stykker enten 

 lidt efter lidt flytter op i det Hængende eller ned i det 

 Liggende. 



Bøbert-*). Ertsføringen gaar ligesaavel gjennem de 

 skifrige som de uskiktede Partier. Undertiden rykker Fahl- 

 baandet ind i Naboskikterne, men kan længere hen flytte 

 ind i de oprindelige Strøgparalleller. 



1) 1. c. S. 13. -) Eeise i Christiansand St. S. 201. ^) 1. c. S. 3, 

 2.5, 28. 



