Sølvforekoniater i Kongsbergfj eldet. 51 



Om Gangenes Mægtighed i Forhold til deres Sølvrigdom. 



Deichmann (1. c. S. 107). En almindelig Erfaren- 

 hed lærer, at der i de tynde kleinlige Ganger findes næsten 

 altid rigere Ertser end i de mægtige. 



Direktør O. H e n c k e 1 ^). Ofte bliver Gangene uhol- 

 dige, fordi de erholde en for stor Mægtighed, der ei staar 

 i Forhold til Baandenes Kraft. 



H a u s ni a n n 2). Ofte har en Gang en meget ringe 

 Mægtighed, der hvor den fører Erts, og udvider sig paa 

 andre Steder, hvor der blot findes Gangart. ^) Gangene 

 altsaa, der, hvor de gjennemsætte Fahlbaandene, føre ædel 

 Erts og derunder have ubetydelig Mægtighed, blive meget 

 ofte pludselig uædle, føre kun saakaldt Gangart og blive mæg- 

 tigere, saasnart de træde ind i reen Glimmerskifer eller 

 Homblendeskifer. 



Om GangUrydsene. 



Keilhau^). Saaledes har det saa ofte indtruffet, at 

 haar tvende Gange kom sammen, viste Foreningspunktet 

 sig som et fortrinligt Anbrud, saa man har Grund til at 

 haabe det bedste om saadanne Punkter. 



D a u b r é e ^). Naar to Gange støde sammen, bliver 

 Rigdommen større. 



Durocher'^). Porøvrigt er det metalliske Indhold 

 her som i andre Lande, hvor Gruber drives, i Alminde- 

 lighed rigest, hvor flere Gange mødes. 



Langberga). Med Hensyn paa Sætningen om, at 

 Krydsningen af 2 Gange er fortrinlige Porhaabningspunkter, 



1) Langberg 1. c. S. 162. «) og 3) i. c. S. 15 og 16. ^) Kongs- 

 berg Ertsfelt S. 101 Noten. '•>) 1. c. S. 46. «) 1. c. S. 390. ') 1. c. S. 122. 



