54 Harald Hansteen. 



Gangen. Begrændsningslinien er skarpere i Hornblende end i 

 Talkskifer. ^) Gangenes Længde, som er afhængig af Falil- 

 baandenes Mægtighed, der vexle mellem 40 — 200 Meter, 

 overskride sjelden 70 — 80 Meter. '^) Fyldningen i Kongs- 

 berggangene maa efter al Sandsynlighed have fundet Sted 

 i en Periode, kort efter at Gneisen blev fast. Derfra skriver 

 sig vel de talrige Udvidelser (i Sammenligning med de 

 store Gange) og deres intime Forbindelse med Sidestenen. 



D u r c h e r ^). Kongsbergegnen indeslutter en umaa- 

 delig Mængde Gange. De kunne ikke ganske sammenlignes 

 med regelmæssige Gange, det er i Virkeligheden ikke sam- 

 menhængende retliniede Spalter, der strækker sig langt, 

 men Sprækker (Ridser), hvis Mægtighed almindeligvis ikke 

 overskrider nogle Centimeter. De have liden Udstrækning 

 i Længden, men der findes almindelig flere nærliggende 

 Sprækker; og nær ved det Sted, hvor den ene ophører, be- 

 gynder den anden, paa saadan Maade, at det Hele danner et 

 Drag eller en retliniet Rækkefølge, og optræder næsten som 

 en almindelig Gang (comme un filon simple). 



Langberga). Gangene selv udvide sig og sammen- 

 trykkes hyppigere, ofte fordele de sig i Drummer, og samle 

 sig atter; i sidste Tilfælde indeslutte de større eller mindre 

 Partier af Baandene, og Gangen siges da at være «stenig». 



Mejdell^). I Gangene, især de mindre mægtige, er 

 Bestanddelene anordnede lagvis parallelle Sidevæggene. Der 

 findes i Gangene aabne Druserum besatte med Kalkspath, 

 Flusspath, Kvarts o. s. v. 



Andresen, som beskriver «Skiferspathgange» og 

 «Sølvførende Gange» hver for sig, udtaler om Skifer- 



^') og 2) 1. c. S. 46—47. 3) 1. c. S. 389. *) 1. c. S. 149. ^) Om 

 Dannelsesmaaden af Kongsbers' Sølygange S. 200. 



