Sølvforekomster i Kongsbergfjeldet. 57 



Hjortdahl (om underberget S. 38 og 39) bemærker, 

 at Profilet af Underbergets Gruber viser, at disse Gruber 

 er beliggende paa Knipper af Gauge aldeles paa samme 

 Maade, som Commissionen af 1865 har paavist angaaende 

 Overbergets Gruber, kun at Underbergets Gang-Grupper 

 fremtræder med større Tydelighed. 



Hau bemærker, at medens kun de 2 af de 251 Gange 

 og Drummer^ som er angivne paa Christianstollkartet af 

 1865, falder mod Nord og alle de øvrige mod Syd, — falder 

 af de paa Underbergsprofilet angivne l60 Gange de 75 

 mod Syd og 85 mod Nord. 



Han slutter heraf: Disse lagttagelser gjør det usand- 

 synligt, at Gangene sætter over fra det ene Fahlbaand til 

 det andet, som man ofte har antaget fra Overberget til 

 Underberget. 



C. F. Andresen (1. c. S. 9). De sølvførende Ganges 

 Mægtighed kan efter Faldretningen holde sig nogenlunde 

 stadig gjennem forholdsvis store Høider, men især efter 

 Strøgretningen indknibes den meget snart. De saaledes 

 efter Faldretningen udstrakte mægtigere Partier eller Af de- 

 linger af Spalterne forenes ved en eller nogle Spalter af en 

 ganske ringe, nemlig nogle faa eller en eneste Linies Mæg- 

 tighed (Gangen fordrummer sig). Stykkevis har man ogsaa 

 lukkede Spalter, der ikke have givet Rum for nogen Gang- 

 masse (tørre Drummer). Det er almindelig, at Spalterne, 

 som ved Gange i Almindelighed finder Sted, baade efter 

 Faldet og Strøget splittes ad i Grene, som enten forenes 

 eller vedbliver at gaa hver sin Petning; ved Vinoren er 

 de derhos ledsagede af uregelmæssige og tynde Sidespring, 

 som sætter ind i Sidestenen til 1 Favns Afstand og derover 

 fra den eg-entlige Gang og fortaber sig der, og dette synes 



