58 Harald Hansteen. 



fornemmelig at være Tilfælde, hvor Gangene er mægtige og 

 rige paa Sølv. 



S. 11. Det er ikke sandsynligt, at de søl vf ørende Gange 

 sætter langt udenfor Fahlbaandzonerne ; selv indenfor disse 

 vil det ofte være umuligt med Bestemthed at paavise, at 

 Gange, som efter sin Beliggenhed skulde høre sammen, 

 ogsaa virkelig tilhøre samme Gangspalte. 



S. 12. — — maa ansees for tvivlsomt, om de enkelte 

 Gange, som stryger over fra det ene Fahlbaand til det andet, 

 er at henføre til den ældre eller sølvførende Gangformation. 



Om Gangfyldningen og G angminer alterne, «gode og slette 

 Tegn i Gangene», fornemmelig efter ældre lagttagelser. 



Megen Kvarts ^) i Gangen ansees for et slet Tegn, man 

 siger da paa Kongsberg, at Gangen er kvartsig; ja hvor 

 Kvartsen ei er adskilt for sig parti vis, kaldes Bergarten 

 Hornsteen, og disse saakaldte Hornsteensgange anføres ei 

 alene selv som uholdige, men deres Nærhed ved en sølv- 

 holdig Gang ansees for at have skadelig Indflydelse paa 

 Sølvmængden i denne. Jfr. Generalbefaring af ^'^/w 1725 

 og 3/1 1731. 



I Befaring-) af 19de September 1764 anføres: «Bly- 

 glands og bruun Blende i Gangene ere just Kjendemærker, 

 som den daglige Erfaring her ved Sølvværket, har bekræftet 

 at være de sikkreste Anvisninger paa Sølvet». At den 

 brune Blende 2), hvor den optræder i Gangene, altid har 

 været anseet som det sikkreste Tegn paa, at man havde 

 Sølv i Vente, dette udhæves saa hyppig til forskjellige 

 Tider, næsten i alle Befaringer, at det vilde være tidsspil- 

 dende at citere samme. 



^) Langberg 1. c. S. 149. -) Langberg 1. c. S. 111 og 115. 



