72 Harald Hansteen. 



Driften kan lønne sig. Kjendeteguene for disse Gange 

 gjentages derfor her: 



Mørke Kalkspathgange indsprængte med mere eller 

 mindre Kulblænde; disse 



a) har Strøg Yest-Nord-Vest — Ost-Syd-Ost; 



b) M æ g t i g h e d fra f orsvindende Sletter til 20 Centi- 

 meter, undtagelsesvis paa kortere Strækninger indtil 

 henimod 1 Meter, 



c) Fald mod Syd 50 a 70°. 



d) Disse Gange indeholde «klatvis» indesluttet i Kalk- 

 spathen gedigent Sølv, Svovlsølv og lidt Clorsølv. 



Fallhaand, Faldhaand eller Fahlbaand. 



Benævnelsen Fallbaand er benyttet af J. G. Madelung, 

 da han i Aarene omkring 1766 construerede det første 

 fuldstændige Kart over Kongsbergfeltet. Madelung skrev i 

 det tyske Sprog og bogstaverer «Fall-Bande». Heraf maa 

 man vistnok kunne slutte, at Bøberts til ethymologiske Be- 

 tragtninger støttede Mening om, at den rette Bogstavering 

 er «Fahlbaand» — er historisk urigtig. 



Deichmann siger (S. 155) : «Man betegner Gangenes Ædel- 

 hed med det Navn ædel Fald» og «den Stenart, som inde- 

 slutter Gangenes Ædelhed, har ved dette Yærk faaet Navn 

 af Faller, Fall-Baand eller ædle Baand.» 



Den ældste, i den længste Tid brugte og altsaa historisk 

 r i g t i g e Bogstavering er altsaa Fallbaand, hvor Ordets 

 første Led er det forældede Bergmands Udtryk af ukjendt 

 Ethymologi : Fall, som betyder Ertsforekomst i Almindelighed. 



Keilhau indførte Bogstaveringen Faldbaand, hvilken af 

 Nogle er bibeholdt, medens andre, hvoriblandt Commissionen 

 af 1865, har bibeholdt Bøberts Skrivemaade Fahlbaand. 



