18 Peter Aniiæus Øyen. 



tre trin, paa det sidste et; paa begge steder er det nærmest 

 elveterrasser. Paa Qordens nordside har man en terrasse oven- 

 for Hals; den er imidlertid ikke ganske jevn, men synes delvis 

 denuderet eller idetmindste ikke typisk udviklet. Mellem 

 Hjartaasen og Vetaasen optæder et interessant sæt af terrasser: 

 En tydelig terrasse ved Haugen 107 m. danner det høieste 

 skarpt markerede trin; lavere kommer i forskjellige høider 

 mindre typisk udviklede terrasser ved Skaland (77), Skaland 

 (51) og Veset. Desuden optræder ved Drevjas ndløb paa 

 dennes østside en terrasse, der antagelig kan sættes til en 

 høide af omtrent 30 meter. 



Paa begge sider af det sund, der syd for Lerfjorden ad- 

 skiller Alstenøen fra fastlandet, synes de tildels bøiede lag, 

 der udmerker sig ved eiendommelige forvitringsfænomener, at 

 maatte henføres til den bekjendte marmorglimmerskiferformation. 

 Helt ind til bunden af Lerfjorden maa de noget varierende 

 bergarter nærmest henføres til samme formation. Paa Ler- 

 Ijordens nordside synes en veksellagring af marmor og marmor- 

 glimmerskifer at optræde; om en saadan veksellagring virkelig 

 er tilstede, eller om det blot er en veksling fremkaldt ved 

 sammenstuvning og oppresning var det ved min korte gjennem- 

 reise ikke mulig at afgjøre. Kalk- (marmor-) masserne optræder 

 paa sine steder som store kage — linseformede indleiringer ofte 

 af betydelig størrelse (iudtil en længde af hundrede meter og 

 en tolv meters mægtighed). Om disse linser er af primær art 

 eller om de er af sekundær, som rester af udvalsede kalklag, 

 er et spørgsmaal, som fortjente nærmere undersøgelse. Berg- 

 arterne er idethele meget vekslende paa dette strøg og viser 

 paa sine steder flere eiendommelige forhold. Den mikrosko- 

 piske undersøgelse af en prøve Ira dette felt viste følgende: 

 I en opknust detritus af kalkspat og kvarts fandtes foruden 

 større stykker af kalkspat og kvarts ogsaa glimmer; denne er 

 dels biotit dels muscovit. Den tilstedeværende biotit udmerker 

 sig ved en paafaldende liden pleochroisme, ved høie interferents- 



