28 Ove Dahl. 



Jeg er der allerede og fryder mig over det Otium, som Morket 

 og Stormene give mig. 



Med min Polarhave havde jeg megen Held i Aar, og fik 

 meer, end jeg kunde vente. Jeg kunde derom sige en Deel, 

 men da jeg allerede har rodet mig iud i andre Materier, til- 

 lader Tiden mig ikke samme denne Gang. Om min Have- 

 dyrkning i 1817 kan jeg derimod fatte mig kort: Kartofler 

 som Erter og Gulerødder som Pibestilke. Men alt dette var 

 dog til Trøst af en meget fortræffelig og fiin Smag. 



Efter min Plan ønsker jeg, om det saa vil føie sig, i Som- 

 meren 1820 at drage til det sydligere Norge. Meer end 5 

 Aar bor man vel neppe friste Finmarkens haardc Clima, om man 

 vil bevare sin Helbred og forlæuge sine Kræfter til en gavnligere 

 Virksomlied, Ho3 dette indolente Folk, som kun Hunger 

 Frygt og Brændeviin kunne sætte i Bevægelse, kan Religions- 

 læreren kun virke Lidet til Oplysningeus og Moralitetens 

 Fremme. — Desudeu mangle her alle Anstalter og Midler. 

 Man giver en Mand her et ßum, som den halve Kirkestat, og 

 vil; at han skal være en Sol, der lyser over det Hele 



Megen Tak skylder jeg Dem, ædle Ven! for de i Sommer 

 meddeelte behagelige Notizer, samt for den tilsendte Bog om 

 Districts-Beskrivelser, hvilken vil komme mig meget til Nytte, 

 uaar jeg begynder at ordne mine Materialier. Skulde det være 

 muligt til Sommeren med Skibet at erholde et Par Maaneds- 

 roser og nogle Gyldenlakker, tager jeg mig den Frihed at bede 

 om samme. 



Det var ret vel, at De ei sendte mig de omskrevne Boger, 

 thi Seien, der skulde betale dem, narrede mig. — Jeg faaer 

 lade det beroe med samme, indtil jeg gjør et større Coup. 



Fra Mr. Sealy i Dublin har jeg haft adskillige Breve. 

 Han beder mig hilse Dem. 



Skulde De til Hr. Esbensens Afreise fiiac Tid til at give 

 mig den attraaede Underretning om Salmo arcticus, vilde De 

 meget forbinde mig. Jeg har udarbeidet denne mærkehge Fisks 



