Lerfaldet i Guldalen i 1845. 27 



nede. Denne opdænining af elven har naturligvis fandet sted 

 ovenfor den strækning, hvor skredet laa i dalen, og som som vi 

 senere skal høre, berettes i Guldalen, at man kunde ro helt op 

 til Bunes, som ligger 14 km. ovenfor Haga. Siden brast dæm- 

 niugen, og altsammen flod da nedover med aaen, hvorved endnu 

 flere gaarde og fæ reves med. 



Den sjø, der dannedes ved lerfaldet ved Haga, fik sand- 

 synligvis navn af Hagavatn, ligesom den sjø, der dannedes ved 

 lerfaldet i Værdalen, fik navn af Vukusjøen, og det er denne 

 sjø, som gik ud, derved at lerfaldet, som dannede dæmningen, 

 gav efter. 



Selve lerfaldet, opdæmningen og det senere gjennem- 

 brud af dæmningen er i alle traditioner i Guldalen neppe 

 holdt klart ud fra hverandre, og heraf kommer det visnok, at 

 det i en enkelt beretning heder, at der har ligget et vand 

 «Hagavatn» paa dalens østside lige op for Haga, og at dette 

 vand gik ud og foraarsagede ulykken. Selv om man ikke kan 

 benegte, at der her paa østsiden af den trange dal kan have 

 været plads til et vand, saa kan dette imidlertid neppe antages 

 at have været saa betydeligt, at dalen kunde raseres i den 

 grad, som tilfældet har været, om et saadant vand gik ud. 



Hvad der foraarsagede ødelæggelsen var gjennembrudet af 

 den ved lerfaldet opdæmmede elv, der havde udvidet sig op- 

 igjennem dalen til en stor indsjø, og det er sikkerligen den, 

 som kaldtes Hagavatn. 



Hvad der nu fortælles i Guldalen stemmer med, hvad vi 

 senere har seet i Øverlands Norges Historie bind HI, pag. 800, 

 hvor det heder: 



«Gamle folk fortæller endnu den dag idag, at elven til- 

 stoppedes derved, at en stor lermæl under gaarden Haga i 

 Horg gled ud, og at den herved foraarsagede oversvømmelse 

 rev ud et nærliggende større vand, «Hagavandet» kaldet. «Da 

 Hagavandet gik ud» er fremdeles det mundheld, hvormed Gul- 

 dølen' drager sig elvebrudet til minde. 



