Bræbevægelsen i Gudbrandsdalen mod slutn. af istiden. 7 



en flere m.^ stor flytblok af hvid granit i en høide af 930 m. 

 over havet. 



Blokke af gneis. I Faaberg og i Øier forekommer enkelte 

 blokke af denne bergart; i Ringebu blir de talrigere, særlig er 

 det tilfældet opefter Kjønnaas. Videre iagttoges de paa kjølen 

 mellem S. Fron og Yenebygden, paa flere steder i N. Fron 

 og i Vaage oppe i lien NO for Bredevangen og ved Ottas 

 sammenløb med Laagen. I Kvam, anneks til N. Fron, op- 

 traadte gneisblokkeue i stort antal langs dalens østside. De 

 bestod dels laf en graalig grovkornet øiegneis og dels af en 

 rødlig varietet. 



Paa østsiden af Kringsætrene saaes gneisartet bergart i 

 fast fjeld, og hr. cand, real. Bj ør lykke har vel villigen med- 

 delt mig, at han sidste sommer stødte paa et gneisparti paa 

 ryggen mellem N. Fron og Frya ved 61° 40' n. br, Kjerulfs 

 hovedprofil gjennem Gudbrandsdalen viser øiegneis og stribet 

 granit over Langkjern, Brændbakken og Løvaassæter, og det 

 geologiske kart over det søndenfjeldske Norge har granitens 

 farve paa et felt, der strækker sig fra Kringsætrene sydover 

 mod GravdalsÇeld, 



BloMte af gl. shifer. I det sydlige af Gudbrandsdalen 

 optræder enkelte blokke af gl skifer; længere nord blir de tal- 

 rigere. Allerede i Ringebu er de mere almindelige end i Faa- 

 berg og Øier, og op igjennem S. og N, Fron tiltager de mærk- 

 bart i antal. 



Ved Skalmstad i Øier og ved Gunstad i Ringebu har man 

 ogsaa blokke af talkskifer og paa sidste sted tillige af horn- 

 blendeskifer. 



Hvorfra stammer nu disse blokke, som vi har har set 

 strøede om her? Med hensyn til gabbroblokkene kan der ikke 

 være nogen tvil om, at de har sit udspring fra JotunQ eldene. 

 Med granitblokkene stiller derimod sagen sig mere usikker. 



