Bræbevægelsen i Gudbrandsdalen mod slutn. af istiden. 9 



gaar helt tversover dalen; men alle har de en mere eller 

 mindre bred aabning i dalbundeu, der vel i de fleste tilfælde 

 hidrører fra, at elven har skaaret sig frem her. Mange steder 

 har man lagdelt elvegrus ovenpaa moræne, og det stammer 

 antagelig for størsteparten fra det morænegrus, elven har flyt- 

 tet, idet den har skaaret sig ned igjennem de moræuemasser, 

 som var ophobede i dalen ved slutningen af istiden. 



I almindelighed ligger mere af endemorænerne paa øst- 

 siden end paa vestsiden af dalen, og dette hænger antagelig 

 sammen med, at bræen hovedsagelig har faaet sin næring fra 

 dalens vestside. 



Ved Lillehammer har vi ret betydelige morænemasser, og 

 under jernbanebygningen gjorde man udstrakte skjæringer gjen- 

 nem dem. Det viste sig da, at de bestod af sandblandet 1er 

 med en mængde større og mindre skurede blokke og uden lag- 

 ning. Massen var saa haard, at man maatte sprenge sig gjen- 

 nem den ved hjælp af dynamit som igjennem fast :Qeld. 



Kort nordenfor Sutestad, saaes i en skjæring et lidet parti 

 af laget moræneler; det var imidlertid af saa ringe udstræk- 

 ning, at det godt kan tænkes udfældt i en dam ved kanten 

 af bræen. 



Paa østsiden af Mjøsen strækker morænen sig fra lidt 

 søndenfor Sutestad nordover til Haave. Den danner her to 

 terrasseformige afsatser; paa den nederste af disse, der har en 

 høide af 180 - 200 m. o. h., ligger Lillehammer, og langs den 

 anden ligger paa nordsiden af Mesna flere store gaarde i en 

 høide af 242-300 m. o. h. 



Disse to morænetrin markerer to bræstande under isens 

 afsmeltning. Bræen har i uogen tid staaet med sin overflade 

 ved omtrent 300 m., derpaa i forholdsvis kort tid aftaget med 

 ca. 100 m. og saa atter holdt sig uforandret en tid. 



Paa vestsiden stikker Vingnæs ud i Mjøsen lige overfor 

 Lillehammer. Det bestaar af morænegrus uden synlig fjeld- 

 grund. Dybden af Mjøsen tversover her er 4 m., men kort 



