studier over nucleoproteïder. 13 



hertil er a-histonet saavel lettere opløselig som lettere 

 fældbar for alkali. Salpetersyre gav ingen fældning, hvor- 

 imod kogningsprøveii var positiv. Æggehvidereaktionen 

 gav positiv udslag, men alkaloidreaktionen absolut negativ. 

 Dette sidste forhold har voldt mig meget besvær, førend 

 det lykkedes at forklare sagen. Det viste sig nemlig, at 

 der fra mætningen med ammoniumsulphat var slæbt noget 

 af dette salt med i den paafølgende opløsning og at 

 ammoniumsulphat selv i smaa mængder hindrede alkaloid- 

 reaktionens fremkomst. Ved de senere fremstillinger af 

 /?-histonet har jeg derfor faaet alkaloidreaktionen, som jeg 

 anser for en af de vigtigste histonreaktioner, smukt frem, 

 naar jeg enten dialyserede min opløsning eller udfældte 

 substansen med kogsalt og opløste fældningen i vand. 

 Nærværelsen af kogsalt har nemlig ikke den samme hin- 

 drende virkning paa reaktionen som Am 2 SO j^. Disse opløs- 

 ninger forholdt sig derimod negative overfor alkaloidreak- 

 tionen, hvis man til ca. 5 cc. tilsatte 1 à 2 draaber mættet 

 Am2S04^-opløsning og derefter reagenset, og et par draaber 

 Am2S04-opløsning opløste en allerede indtraadt fældning. 

 Fældningsgrænserne for substansen laa ved fraktionering 

 af opløsningen b mellem 70 % og 90 '^,'0 ammonium- 

 sulphatopløsning i vædsken. 



Det var saaledes efter dette foreløbige forsøg med stor 

 sandsynlighed godtgjort, at et saltsyreextrakt paa det saa- 

 kaldte Lilienfeldske nucleohiston indeholdt 2 histoner, hvoraf 

 a-histonet gav alle 5 af mig opstillede histonreaktioner, 

 medens fc-histonet ikke gav Salpetersyrereaktionen, men 

 derimod de øvrige 4. 



Jeg gik derpaa over til et nøiagtigere studium af disse 

 histoner og tog i det øiemed 3 kg. thymus i arbeide. 



