76 Ivar Bang. 



Imidlertid er dog det principielt vigtigste problem løst og 

 veien anvist til besvarelsen af de øvrige spørgsmaal. 



Naar nu, efter de fremlagte undersøgelser, Lilienfelds 

 opfatning af thymuscellernes kemiske bestanddele maa 

 ansees for feilagtige, falder samtidig hans bestemmelser af 

 cellernes kvantitative sammensætning til marken. Jeg har 

 derfor paany foretaget en bestemmelse af deres vigtigste 

 substanser. Til sammenligning hidsættes Lilienfelds resultater: 



Lilienfeld. Baug. 



Vand 88,51 80,41 



Faste bestanddele 11,49 19,59 



Æggehvidelegemer 9,10 15,52 



Nncleinsurt histon \ i 3.15 



/ 0,90 \ 



Nucleoproteid J [ 1,08 



Alkoholoploselige stoffe 1,83 2,48 



Aske — 1,59 



Medens saaledes Lilienfelds analyser angiver nucleo- 

 histonets mængde til ca. 98 % af afl æggehvide, udgjør det 

 nucleïnsure histon efter mine analyser 20 % og nucleo- 

 proteïdet 7,0 7o af den samlede æggehvidemængde, til- 

 sammen 27 %• Resten, 73 %, udgjøres af de øvrige ukj endte 

 bestanddele, af hvilke en meget ringe brøkdel bestaar af 

 genuin æggehvide. Den største mængde af disse ubekj endte 

 bestandele er visselig gaaet i opløsning ved behandling af 

 cellerne med vand, og befinder sig i kalkfældningen. Ved 

 extraktion af denne med 2 7o NaCl bliver derfor ogsaa det 

 meste tilbage, men det indeholder intet histon. 



Vil man derfor sammenligne Lilienfelds og mine værdier, 

 maa man tage sit udgangspunkt i histonet, der i Lilien f elds 

 analyser udgjorde ca. 11 % af den totale æggehvide. Efter 

 phosphoranalyserne kan man efter mine bestemmelser anslaa 

 histonmængden til 50 7o af det nucleïnsure histon, altsaa 



