78 Ivar Bang. 



bringer en opløsning af nucleoproteïdet i 1 7o NaCl efter 

 tilsætning af et par draaber CaCl 2 -opløsning en fibrinogen- 

 opløsning, der indeholder 2 % NaCl, til at koagulere. At 

 dette forhold ikke har det mindste med fibrinfermentets akti- 

 vering ved kalk at gjøre, bevises ved den omstændighed, at 

 nncleoproteïdoplosningen ikke længer frembringer koagula- 

 tion, naar kalken atter fjernes ved dialyse eller oxalat. Jeg 

 har derfor ikke forfulgt denne observation videre. Ind- 

 sprøitning af proteïdet paa en kanin frembringer ingen intra- 

 vasculære koagulationer. Dyret (der veiede 2 000 gr.) over- 

 levede Operationen i bedste velgaaende, nagtet der indsprøi- 

 tedes 20 ccm. af filtratet fra kalkfældningen, som indelioldt 

 rigeligt proteïd. Heller ikke bevirkede proteïdet nogen for- 

 andring i koagulationstiden in vitro. 



Videre har jeg fundet, at 0,9 7ö kogsaltextraktioner 

 ved henstand i digestionsapparat ved 40° undergaar en 

 saadan autodigestion, som Kutscher har beskrevet det. 



Det nucleïnsure histon derimod koagulerer under ingen 

 omstændighed fibrinogenopløsninger hverken med eller 

 uden kalk. Heller ikke udøver indsprøitninger i vena jugularis 

 paa kaniner nogen synlige virkninger. 



I det ene af disse forsøg indsprøitedes paa en middels- 

 stor kanin i vena jugularis 15 ccm. af en ca. 1,5% opløsning 

 af nucleïnsurt histon. — Blodets normale koagulationstid 

 (veneblod fra v. jugularis) var oVs minut. 3 minutter efter 

 indsprøitningen udtoges en blodprøve, der strax koagulerede. 

 Der indtraadte ingen forandring i dyrets almenbefmdende. 

 Urinen fra de følgende 24 timer indelioldt hverken ægge- 

 hvide eller sukker. 



I det andet forsøg veiede kaninen 2 700 gr. Veneblod 

 fra jugularis koagulerede efter 4 min. Desuden udtoges 



