82 Ivar Bang. 



løsningen med kogsalt, fik man her som i thymus rigelig 

 fældning, og denne bestod af histon. I filtratet herfra var 

 biuretreaktionen negativ eller omtrent negativ. Derimod 

 fik man ved tilsætning af en syre eller alkohol rigelig 

 fældning. Denne fældning ved alkohol opløstes med lethed 

 i vand og kogtes derpaa med fortyndet saltsyre. Iblandt 

 spaltningsprodukterne isoleredes rigelige mængder xanthin- 

 baser og orthophosphorsyre. Det var saaledes utvilsomt, 

 at forbindelsen var nucleïnsurt histon, men ikke det samme 

 som i thymus. Fældningsgrænserne for Am2S04-opløsning 

 laa mellem 70 — 90 — altsaa det samme som ved thymus. 



Hvorpaa forskjellen beror, ved jeg ikke. Jeg er mest 

 tilbøielig til at antage, at nucleïnsyrerne er forskjellige, men 

 at muligens histonerne er identiske. Som nævnt fik man 

 i vandextraktet en efterfældning med eddikesyre i filtratet 

 fra CaCla-fældningen. Denne efterfældning bestod for en 

 ringe del af nucleïnsurt histon, der ikke var fældt af CaCl,, 

 men hovedsagelig af et proteïd, der i alle reaktioner fuld- 

 stændig stemte overens med nucleoproteïdet fra thymus. 

 Det blev ligesom thymusproteïdet spaltet af 0,3 % HCl i et 

 uopløseligt nucleïn og et albuminat, der var uopløselig ved 

 neutral reaktion, og som kunde udsaltes af 20 Am 2 SO j^. 

 Proteïdet var letopløseligt i overskud af syrer. 



I det foregaaende er omtalt, at 0,9 % kogsaitextraktion 

 af lymfekjertlerne giver en opløsning, der ikke fældes af 

 CaClg men af eddikesyre, saaledes som før beskrevet for 

 thymus' vedkommende. 



Da vi saaledes har seet, at kalkfældningen er let op- 

 løsehg i 1 7o NaCl, kunde der tænkes den mulighed, at 

 det nucleïnsure histon i virkeligheden var gaaet i opløs- 

 ning ved kogsaltextraktionen, men ikke direkte kunde 



