studier over nucleoproteïder. 



med hensyn til slutninger angaaende mangelen paa histon 

 i kalkfældningen, om det end maa ansees for overmaade 

 usandsynligt, at det findes. Hvis man til sammenligning 

 extraherer den oprindelige, urene kalkfældning fra lymfe- 

 kjer tierne med 0,3 7o HCl, faar man i extraktet et meget 

 lidet neutralisationspræcipitat men derimod en forholdsvis 

 rigelig histonmængde. Man kunde overfor blodforsøgene 

 indvende, at kalkfældningen var forurenset med genuin 

 æggehvide, som ved HCl-behandlingen gik over til albuminat, 

 og i virkeligheden giver serumæggehvide ved henstand med 

 0,3 7o HCl et albuminat, der saavel i svag sur som svag 

 alkalisk opløsning giver rigelig fældning med mættet 

 Am,SO^-opløsning tilsat til 20 %• For at møde denne 

 indvending kunde man vistnok yderligere rense kalk- 

 fældning ved alkohol etc, men i betragtning af dennes 

 ringe mængde, afstod jeg herfra. 



Imidlertid søgte jeg dog ad en anden vei at belyse sagen. 

 Gaaende ud fra selve de hvide blodlegemer, udvaskede 

 jeg disse med eddikesyreholdigt vand, indtil hænioglobin- 

 farven forsvandt. Eddikesyren var saa sterk, at globulinet 

 opløstes deraf. Blodlegemerne af 10 1. blod behandledes 

 paa denne maade. I alle forsøg fik jeg ved paafølgende 

 HCl-extr.aktion rigehg albuminatmængder i opløsningen, 

 medens filtratet fra denne altid var frit for æggehvide og 

 ikke gav biuretreaktion. Heraf turde fremgaa, at histon 

 ikke findes i leucocyterne. 



I et forsøg med hesteblod, der var særdeles rigt paa 

 leucocyter, udførtes i HCl-extraktet en kvantitativ bestem- 

 melse af æggehviden. Til sammenligning behandledes en 



portion lymfekjertler paa samme maade. 



