ARCHIV FOR MATHEMATIK OG NATÜRYIDENSKAB. B. XXV. Nr. 7. 



DYBDEN AF 0IEREN. 



Af 



ANDREAS HOLMSEN. 



For nogle aar siden offentliggjorde jeg i Archivet nogle 

 undersøgelser over seiches i de norsl-te indsjøer.^ 



En af de sjøer, hvori jeg havde iagttaget disse eien- 

 dommelige oscillerende bevægelser, var Øieren. 



Som det vil erindres, kommer bevægelserne først til- 

 syne, naar man en tid lang ved hjælp af hertil egnede 

 apparater nøie betragter sjønivaaet. Man vil da kunne 

 iagttage, at dette regelmæssig tiltager og aftager i løbet af 

 bestemte tidsrum. I et vist antal minutter vil sjøen synes 

 at stige, og derpaa vil den i lige mange minutter synes at 

 falde for atter at stige og saa falde o. s. v. Tidsrummet 

 mellem stigende og faldende nivåa viser sig i almindelig- 

 hed lige langt ved samme sjø og er, hvad man forstaar 

 ved bevægelsens svingetid — eller rettere dens halve svingetid, 

 idet man regner en seiche's hele svingetid fra det tidspunkt, 

 da nivaaet har naaet sit maximum eller minimum, og ind- 

 til det atter har naaet et nyt maximum eller minimum. 



De i Øieren iagttagne seiches udmerker sig ved en 

 betydelig længere svingetid end den, jeg ellers observerede 



1 B. XX, no. 1. 



17 — Archiv for Math, og Naturv. B. XXV. 

 Trvkt 27. Juni 1903. 



