Strandlinje-studier. 21 



europa nåede en utstrækning, som langt overgik den deii- 

 teroglaciale selv pa dennes høidepunkt. I disse strand- 

 linjestudier blir jeg også nødt til at opta spørsmålet, om 

 man ikke også i Europa har mærker efter den meget større 

 sænkning, denne efter istryksteorien må ha frembragt, ora 

 man finder strandlinjer efter den, og endelig må også dens 

 erosjon berøres på grund av forholdet til den deutero- 

 glaciale. 



Vanskeligheten for at følge dens spor er naturlig meget 

 større. Den sidste istid har her i Norge — med undtagelse 

 af på Jæderen — tilsyneladende fuldstændig overdækket et- 

 hvert proteroglacialt spor, alle løse avlagringer. Og intet 

 sammenhængende strandlinjemærke har ladet sig påvise. Hvad 

 kan være gründen til dette ? For det første er der den nærlig- 

 gende sandsynlighet at den store indlandsis ikke har gjort 

 nogen længere stop under avsmeltningen, der kunde træde 

 frem ved terrasser, seter og raudsjøer, i hvert fald ikke 

 utenfor den deuteroglaciale grænse. Overalt hvor man 

 kender den bræm, som ligger mellem den første og sidste 

 istids grænser, viser der sig jevnt avsat diluvium med få 

 indsjøer. Disse kan naturligvis være fyldt senere, men 

 det hele bærer præget av en jevnt tiltagende og avtagende 

 bræ uten stansning. At erosjonen imidlertid derfor ikke har 

 været ubetydelig viser de umådelige avlagringer. Når Hel- 

 land ^^^) gør op en beregning, hvorefter diluviet i Tyskland 

 og Rusland skulde kunne gi Skandinavien 25 m. øket høide, 

 hvis den blev ført tilbake igen og desuten fylde indsjøerne 

 og Østersjøen, er det overveiende bidrag dertil fra «unteres 

 Diluvium», da den deuteroglaciale is kun sendte sin baltiske 

 istunge og dens grusføring ut over en liten del av Preussen 

 (hvor imidlertid straks sjøer optræder). Selv om beregningen 

 vil være at reducere noget*), er det klart at de mærker ero- 



*) F. ex. må diluviets kubikindhold reduceres til fast fjeld efter for- 

 holdet som mellem dets specifike vægt og stenens. 



