Strandlinje-stndier. 41 



fornt for den. Den gik jo nt til raerne og sandsynligvis 

 helt nt fjordene også på Vestlandet. Hvad der lå ntentor 

 var ikke netöp egnet for liv. Nnnatakkerne var vistnok 

 større, men det antal arter, som knnde livnære sig på dem, 

 var vistnok ikke stort. — Den epiglaciale periode efterlot 

 en brem land utenfor, hvor livet knnde ntfolde sig. Vist- 

 nok var det tilfældet, at landet inde ved fjordbnndene 

 dengang lå 80 — 180 m. lavere, så der vilde være adskil- 

 ligt at trække fra det område som nn ligger utenfor 

 den epiglaciale brægrænse, men landet må dog ha frem- 

 budt et billede, der overmåde nær svarer til grønlandske 

 forholde nn. Der var altså god grund til at vente en 

 temmelig rik fauna, væsentlig lik den grønlandske. — For 

 den marine faunas vedkommende må man søke denne i de 

 epiglaciale terrasser. Kjerulf og M. Sars's^'*^) undersøkelser 

 viser nu netop i de holeste terrassers lerlag, «mergel-leret», 

 en fuldstændig arktisk fauna. På samme måte har man 

 både i Amerika, Skotland og Sverige like over den deutero- 

 glaciale biindmoræne Leda- eller Yoldia-leret og dertil sva- 

 rende skælbanker med arktisk dyreliv. 



Efter den epiglaciale periode indtræder der en stærk 

 avsmeltnings og hævningsperiode øiensynlig bevirket av 

 et meget mildere klima. I terraaserne er der hidtij. ikke 

 fundet fossiler i den dybde, hvori de kun kunde leve under 

 denne opstigning — et nj^t væsentligt bevis for, at hævningen 

 må ha skeet meget raskt. Først under den subglaciale 

 periode får vi påny muslinger og skælbanker. I overens- 

 stemmelse med det mildere klima, som betegnes ved stor- 

 bræens avsmeltning til henimot aksen viser denne fauna, 

 den «postglaciale» et meget mindre arktisk præg, idet man 

 kun finder arter, der endnu lever ved kysten. Når man 

 derimot henfører et par sydligere former til denne periode 

 beror dette vistnok på at man ikke har skilt det laveste 

 terrassetrin ut derfra. Dette bærer dog trods betydelig 



