54 Aiidr. M. Hansen. 



bergen, en forandring i breddegrad, som forresten var nød- 

 vendig for den tertiære flora lier ikke alene av hensyn 

 til temperaturen men også for at få tilstrækkeligt lys — 

 hvad den efter ekscentricitetsteorien ikke kunde få. For 

 en flora, hvori eviggrønne løvtrær spiller en stor rolle, kan 

 man vanskelig anta en beliggenhet nordenfor polarcirkelen. 



Det er nu en lignende geograüsk flytning av polen, 

 som denne tertiære, som kan forsøkes til forklaring av is- 

 tiderne. Det er jo klart nok, at man på den måte kan 

 få frem alle mulige klimatiske ændringer, det gælder derfor 

 at prøve hypotesen på flere punkter. Viser det sig så, at 

 den ikke alene forklarer, hvad den blir opstillet for, men 

 også kaster uventet lys over andre forhold, får derved et- 

 hvert nyt punkt stadig stigende vægt som induktionsbevis. 

 Lad os se hvorledes prøven falder ut i nogle nærstående 

 konsekvenser. 



Da det gælder at forklare særlig de store samtidige 

 istider i Nordamerika og Europa, er det naturlig at tænke 

 sig polen forskøvet langs en meridian midt mellem disse 

 d. v. s. omtrent 40 ° v. 1. Hvad vilde følgen blive av at 

 polen blev flyttet ned til f. ex. den nuværende 75de bredde- 

 grad. Næsten hele Norge og svensk Norrland vilde komme 

 indenfor polarcirkelen, der tangerede Skotland; Labrador 

 vilde komme. 17 ° nærmere polen, o. s. v. Herved vilde 

 vistnok et temperaturfald av de nødvendige få grader ind- 

 træde og nedisningen begynde. Vi ser straks, at denne 

 beliggenhet virker sammen med Atlanterhavets form til at 

 fremkalde bræcentrer nær dette på begge sider. 



I det strøk, hvorfra polen har flyttet sig, vil betin- 

 gelser for mildere klima indtræde. Grænsen går gennem 

 130° v. 1. og 50° 0. 1. Her slutter også net op 

 de proteroglaciale. storbræer til begge sider — 

 utenfor har vi det under kvartærtiden ikke glacierede 

 Sibirien og det heller ikke glacierede nordlige Alaska. 



