58 Andr. M Hansen. 



tertiærtiden — vil disse nye bergrødder gi strømmene 

 nye angrepspiinkter, og liele jordskorpen kan i sammen- 

 liæng dermed tænkes langsomt forsko vet i forhold til jor- 

 dens dreiningsakse — polen forandre geografisk sted. Ut fra 

 Fiskers kvantitative forntsætninger, vil det kunne under- 

 kastes en tilnærmelsesvis beregning, hvilken forandring i 

 jordskorpens underflate Alperne, Himalaya, Cordilleras' o. 

 s. v. hævning medførte, og man kunde derav slutte sig til, 

 om konveksjonsstrømme af rimelig styrke kunde tænkes 

 at ha forårsaket op til 20° forskyvning av skorpen over 

 det indre. Som bekendt har_ man søkt en forklaring for 

 jordraagnetismens variasjon i sådanne stromninger i det 

 flydende indre. Den fremtidige forskning vil kanske her 

 kunne bringe en sammenknytning istand mellem vidt skilte 

 videnskabsgrene. — 



Det vil bero på om astronomerne kan finde nogen kosmisk 

 årsak til polflytninger, hvis periodicitet lar sig beregne, om vi 

 fra dem kan få nogen bestemt,^numerisk kronologi. 

 Indtil videre får vi forsøke ved geologiske slutninger at 

 danne os en tilnærmelsesvis forestilling om, hvor lang tid 

 der er gået siden istidens ende. — Da menneskets op- 

 træden i de strok, hvor istiderne har spillet nogen mærk- 

 bar rolle, på det nøieste knytter sig til disse, vil vi sam- 

 tidig få en tilnærmelsesvis tidsbestemmelse for denne. 



Ifølge den Crollske teori, som i mer eller mindre grad 

 uvilkårlig er glid ind i den geologiske bevidsthet, er der 

 gået ca. 100 tusindår siden det sidste ekscentricitets- 

 maksimum. Tænker man sig nu, som sandsynligt er, at 

 dennes indflydelse virkede en tid efter dette, kommer man 

 dog neppe længere ut i tiden end at der må ha været 

 mindst 60 — 80 tusindår siden den sidste kvarternære istids 

 slutning. Som tidligere nævnt må denne astronomiske 

 hypotese til forklaring av istiderne forkastes, fordi den, 

 -selv om det meteorologiske grundlag var rigtigt, ikke til- 



