78 Andr. M. Hansen. 



imidlertid ikke med nogensomlielst rimelighed kan tænke 

 sig Suess'iske lokale bræer (65 km. lange) som dæmning 

 for Romsdalsfjorden, mens terrasserne blev dannet inde i 

 bunden, linder Dr. Stadier det nødvendigt at opstille en 

 dæmning av løst materiale, en «Geröllablagerung», som 

 skulle forene de ytre øer og dæmme av den indsjø, hvori 

 seterne skulde være dannet, i de forskellige nivåer efter- 

 som deres avløp sætvis eroderes ned. 



Jeg håper man allerede efter hele min tidligere frem- 

 stilling vil se, hvorfor heller ikke denne forklaring er hold- 

 bar. Men, man tænke sig videre -— som Stadier vil — 

 forklaringen utstrakt til alle norske strandlinjer, (svenske,^ 

 amerikanske). Man må i Norge opstille en sådan senere 

 borteroderet diluvial dæmning, yterst smal, da seter findes 

 næsten helt til havs, over det ene havdyp efter det andet 

 (Breddyp på hans eget kart er ca. 4C0 m. dyp), fra Bukn- 

 fjorden til Alten, ja rundt det skærgårdsløse Østfinmarken 



— op til 2000 km. lang. Se på et kart! — Og selv om 

 det lykkedes en at få sig til at tro på denne yderst mærke- 

 lige dam og den likeså mærkelige indsjø(række?) indenfor 



— når man går ut fra lin] ernes gennemgående horison- 

 talitet, er man nemlig henvist til fortvilede «Erklärungs- 

 versuche», — hvordan skal man da forklare det faktum, 

 at man, trods Stadier siger det modsatte (s. 238), i selve 

 E/Omsdalen ved Ak har fundet både marine mollusker og 

 sei og tosk (Gadiis virens og morrJma), i terrasserne i 

 Stadiers indsjø ^*^). Selv om man vil trøste sig med at 

 dette er bare til 4 m. høide o. h., så behøver man blot at 

 gå til Trondhjemsfjorden for at finde både lodde og uer 

 (Mallotus villosus og Sehastcs marinus) foruten masser af 

 saltvandsmollusker, op til over 50 m. o. h. Dr. Stadiers 

 Binnensee har virkelig ikke passet for disse — og altså 

 heller ikke som forklaring av strandlinj ernes oprindelse. 



