Om elektricitetsbevægelsen i Hertz's primære leder. 175 



overensstemmelse mellem theori og experiment er derfor ikke 

 at vente, saalænge kun resonanshøiden og den relative svinge- 

 tid indføres som variable. Men vi maa indskrænke os hertil, 

 indtil man finder midlerne til at bestemme alle de variable 

 størrelser, som griber ind. 



Af denne og flere grunde har det interesse at anstille for- 

 seget paa forskjellige maader, saa at disse fremmede variable 

 ikke altid er de samme. Dette opnaar man ved engang at 

 holde den primære leder konstant og variere den sekundære, en 

 anden gang omvendt. 



Den primære leder, som benyttedes til disse forsøg, var et 

 fuldstændigt omdreiningslegeme. Kapaciteterne var cirkulære 

 skiver af zinkblik, 40 cm. i diameter. I centrum var de for- 

 synede med polskruer, hvorfra ledningstraaden, en retlinjet 2 

 mm. kobbertraad udgik. Funkerne var af là 2 mm. længde 

 og sprang over mellem messingkugler paa 4 cm. diameter. 

 Den primære leders svingetid kunde forandres efter ønske ved 

 forandring af ledningstraadens længde. 



Den sekundære leder var et kvadrat paa 60 cm. side af 

 2 mm. kobbertraad. Til forandring af svingetiden gjordes ni 

 forskjellige sider a (fig. 1), der ved hjælp af polskruer kunde 

 indskiftes istedenfor hinanden. Den første var retlinjet, de føl- 

 gende havde et jævnt tiltagende autal spiralvindinger, den mid- 

 terste, no. 5, 10, den sidste, no. 9, 20. Spiralernes radius og gang- 

 høide var begge omtrent 2 cm. Den samlede længde af de sekun- 

 dære ledere no. 1, 5 og 9 var henholdsvis 240, 320 og 400 cm. 



10. Bestemmelse af de relative svingetider. Først 

 indkiftedes i den sekundære leder spiralen no. 5, og den primære 

 leders længde varieredes. Det viste sig, at høieste resonans 

 indtraadte, naar denne længde 



Xg = 204 cm. 

 Paa samme maade bestemtes længden 



L^ == 164 cm,, 



