180 V. Bjerknes. 



have samme geometriske konfiguration; kun inten- 

 siteten vil fra tid til tid variere. 



Ligningen for kraftkomponenterne i et saadant felt kan 

 altid skrives i formen 



X=<p{t).F^{x, y, z) 



(1) Y=q>{t).F^{x,y, B) 

 Z = <p{t) . F^{x, y, s) 



Thi man ser let paa den ene side, at vinkelkoefficienterne for 

 resultantkraften i et punkt Xq «/q Bq er uaf hængige af tiden ; 

 heraf følger, at kraftlinjerne altid faar samme forløb, medens 

 resultantkraften varierer proportionalt med <jp(^). Paa den 

 anden side er saavel feltets konfiguration, der er givet ved 

 funktionerne i^^, F^^., Fq, som loven for intensitetens variation, 

 der er givet ved g)^ fuldstændig vilkaarlige. 



En leder, som befinder sig i dette felt, vil have overfladeskik- 

 ter, hvis tæthed varierer proportionalt med intensiten. Vexel- 

 virkningen meliem kraften i feltet og elektriciteten i overflade- 

 skiktet frembringer i regelen et kræftepar, der til enhver 

 tid er proportionalt med kvadratet af intensiteten. I et tids- 

 element dt vil kræfteparret meddele legemet en impuls propor- 

 tional med q>^{t)dt, og i et endeh'gt tidsrum en impuls propor- 

 tional med 



(2) J=Jcp^dt. 



to 



Hvis feltet er neutralt, altsaa cp = 0, til enhver tid tid- 

 ligere end tç, og til enhver tid senere end t^^ saa repræsenterer 

 J den totale impuls. I vore forseg er det tidsrum ^^ — Iq, 

 i hvilket der bestaar merkbare kræfter, som vi har seet, over- 

 ordentlig kort, saa at der kun bliver tale om at bestemme den 

 totale impuls. Hvis den funktion q), som benyttes for analytisk 

 at fremstille intensitetens forløb, er nul udenfor det betragtede 

 interval f^ — ^q, saa er der selvfølgelig intet i veien for at be- 

 nytte uendeligt integrationsinterval. Vi kommer til at anvende 

 funktioner, som først for ^ = oo bliver strængt 0, men hvor 



