Om elektricitetsbevægelsen i Hertz's primære leder. 191 



Der foreligger i resonansfænomenet, saalangt vi kan for- 

 følge det med vore nuværende iagttagelsesmidler, intet der til- 

 lader at træflfe en afgjørelse melleui alle disse muligheder. 



22. Fastholder vi imidlertid Hertz's hypothèse, der som 



den simpleste paa forhaand har den største sausynlighed for sig, 



saa har vor undersøgelse ført til en første hestemmelse af en 



vigtig konstant, nemlig det logarithmiske dekrement for 



svingningerne i den primære leder. Den første forsøgsrække gav : 



r = 0,26, 

 og den anden: 



y = 0,29. 



Dæmpningsforholdet, det vil sige forholdet mellem to sukcessive 



udslag til samme kant, bliver efter den første værdi af y: 



0,77, 

 efter den anden: 



0,75. 



Holder vi os til den første bestemmelse, der er fremgaaet 

 af det største antal iagttagelser, saa kommer vi til følgende 

 resultat om svingningernes forløb: Hvis det første udslag er 

 1, saa er det andet udslag til samme side 0,77, det tiende 0,07. 

 Svingetiden er, efter bølgelængden at dømme, 1 tredive millionte- 

 dels sekund. Efter 30 svingninger, eller efter forløbet af 1 

 milliontedels sekund, er altsaa udslagene sunket ned til omtrent 

 0,0004. Dette bekræfter vort tidligere resultat om det hele 

 fænomens overordentlige kortvarighed. Svingningernes forløb 

 er optegnet grafisk i fig. 5 for et tidsrum af et halvt millionte- 

 dels sekund. 



Dette dæmpningsforhold maa selvfølgelig ikke opfattes som 

 en fysisk konstant. Det er at vente, at det vil variere noget 

 fra instrument til instrument, og ligesaa med forskjellige an- 

 ordninger ved samme instrument. Som eksempel kan anføres, 

 at dæmpningen vokser med længden af den primære funke ^). 



^) V. Bjerknes: Wiedemanns annaler, bind 44, s. 



