Om elektricitetsbevægelsen i Hertz's primære leder. 205 



og fra tidspunktet t = — af er elektricitetsbevægelsen i den 

 sekundære leder udtrykt ved: 



^^^^ + B[e^^^ _|_ e- ^ .æ) si^ i^r^ . Q-ßt cos {ht -f l') 



— Bie^^"" — e-ß 1^) cos h^x .e'^* sin (bi -f &'). 



Elektricitetsbevægelsen i den primære leder vil altsaa altid 

 beståa i en superposition af to bevægelser. Den første er en 

 tvungen bevægelse af ubekjendt natur; den anden er den sekun- 

 dære leders frie egensvingninger, hvis amplituder fuldstændig 

 som før varierer periodisk med afstanden fra speilet med sin 

 eiendommelige belgelængde. 



Man kan i almindelighed ikke afgjøre, hvilken af disse 

 bevægelser der vil gjøre sig mest gjældende. Men i hvert fald, 

 den omstændighed, at man med den sekundære leder opdager 

 maxima og minima, hvis afstand afhænger af den sekundære 

 leders dimensioner, forklares, naar man antager, at de frie sving- 

 ninger i udtrykket (12) fremtræder tilstrækkelig sterkt. Der 

 behøver følgelig ikke at existere virkelige staaende svingninger, 

 medmindre man vilde benytte dette navn for ethvert udtryk af 

 formen {9^)' 



Enhver slutning fra disse maxima og minima til 

 funktionen f, der angiver bølgernes form, og derfra 

 til elektricitetsbevægelsens forløb i den primære 

 leder bliver altsaa illusorisk. 



33. Til det samme resultat kan man komme gjennem det 

 elementære resonnement, vi tidligere har benyttet. 



En hvilkensomhelst bevægelse kan vi tænke os sammensat 

 af en rækkefølge af elementære stød. Virkningen af et enkelt 

 stød har vi betragtet (30) og fundet, at det vil frembringe de 

 af Sarasin og de la Rive iagttagne maxima og minima. Samme 

 virkning, kun i forsterket grad, vil selvfølgelig enhver række- 

 følge af stød have, hvoraf vi slutter, at de af Sarasin og de la 



