206 V. Bjerknes. 



Rive fundne maxima og minima altid maa fremkomme, hvilken 

 end den givne bevægelse er. Denne bevægelse behøver følgelig 

 aldeles ikke at høre til den klasse, som ved interferens med sig 

 selv danner staaende svingninger, og dannelsen af staaende sving- 

 ninger er ingen nødvendig forudbetingelse for fremkomsten af 

 de ved forsøget iagttagne maxima og minima. 



34. Vi kommer altsaa sluttelig til det uventede resultat, 

 at det experiment, Hertz har betegnet som forsøget med de 

 staaende elektriske svingninger, ikke engang beviser noget om 

 saadanne staaende svingningers existens. Endnu mindre kan 

 man følgelig trække slutninger fra dette forsøg til elektricitets- 

 bevægelsens forløb i den primære leder. 



.Dette forringer ikke paa nogen maade forsøgets betydning. 

 Fælles for alle forklaringer er den antagelse, at den 

 elektriske tilstand forplanter sig med endelig hastig- 

 hed gjennem rummet og at den kan undergaa en 

 reflektion som en lysstraale. Som det første og bedste 

 bevis herfor vil dette forsøg bevare sin plads som det betyd- 

 ningsfuldeste i den hele experimentrække. 



IV. Elektrometrisk underssgelse af de staaende 

 elektriske svingninger. 



35. Elektrometrets anvendelse til at paavise 

 staaende svingninger. Baade resonansfænomenet og fæno- 

 menet med de staaende svingninger lader os altsaa i stikken, 

 naar det gjælder at finde loven for elektricitetsbevægelsen i den 

 primære leder. Hvis man kunde gj en tage Sarasin og de la 

 Rives forsøg med tilstrækkelig nøiagtighed, vilde man muligens 

 kunne paavise leddet med de tvungne svingninger, altsaa de to 

 første linjer i formel (8^), hvorved de staaende svingningers 

 realitet vilde være bevist. Men denne méthode er ikke fordel- 

 agtig, fordi det led, som interesserer os, optræder som korrek- 



