Om elektricutetsbevægelsen i Hertz's primære leder. 207 



tionsled, og fordi forseget theoretisk seet er kompliceret. Vanske- 

 ligheden ligger, som man ser, i den sterke indgriben af den 

 sekundære leders egensvingninger. Det gjælder derfor at an- 

 stille forseget paa en saadan maade, at muligheden af enhver 

 saadan indgriben af sekundærledningens svingninger er udelukket. 



Det theoretisk simpleste forseg vilde være følgende: en 

 liden bevægelig leder ophænges i rummet mellem speilet og 

 den primære leder. Existerer der virkelige knuder og buge, saa 

 maa denne leder give et svagt udslag i knuderne, men et sterkt 

 udslag i hugene. 



Experimentet i denne simple form lykkes ikke paa grund 

 af kræfternes svaghed 5 man har hidtil ikke kunnet paavise 

 elektrometrisk kraften af de elektriske bølger i det frie rum^). 

 Derimod lykkes det at paavise bølger, der forplanter sig langs 

 traade, fordi den elektriske kraft herved koncentreres sterkt i 

 rummet nærmest traaden. 



Fordelagtigst er det at anvende to parallele traade, som 

 modtager bølgerne fra hver sin af den primære leders kapaci- 

 teter. Langs hver traad forplanter sig da bølger af modsat for- 

 tegn, og der danner sig i mellemrummet et sterkt elektrisk felt, 

 der varierer paa samme maade som feltet mellem den sekun- 

 dære leders poler. Indføres her vort elektrometer med en kva- 

 drant i kontakt med hver traad, saa iagttager man et udslag. 

 Flyttes elektrometret fra sted til sted, saa varierer udslaget, og 

 man finder regelmæssige maxima og minima. Dette forsøg kan 

 kun forklares derved, at der i traaden foreligger virkelige 

 staaende svingninger. 



36. Nødvendigheden af lange traade. Man kan 

 mod dette forsøg indvende, at vi i virkeligheden allerede har 

 brudt med den fordring, at der ikke skulde anvendes nogen 

 sekundær leder, der kunde være i besiddelse af egensvingninger. 

 De staaende svingninger kunde tænkes forklaret som en egen- 



^) H. Hertz, Wiedemanns annaler 42, s. 407. 



