Om elektricitetsbevægelsen i Hertz's primære leder. 227 



Interferenskurven vilde da vise fuldstændig den samme usym- 

 metriske form ; afstanden mellem maximum og paafølgende mi- 

 nimum vilde afvexlende være laug og kort. Professor Schiøtz 

 har gjort mig opmerksom paa, at der fiiides en antydning til en 

 saadan symmetrimangel ved de experimentelt fundne kurver i 

 i fig. 7 og 8. De halve bølgelængder for interferenskurven i 

 fig. 7 er ifølge koordinaterne for maxima og minima § 45: 



2.2 2,6 2,1 2,2 2,1 2,5 2,5, 

 for interferenskurven i fig. 8 : 



2.3 2,1 2,6 2,1 2,2 2,2 2,2. 



Som man ser, vexler med temmelig stor regelmæssighed en 

 stor og en liden værdi. Men det tør være det forsigtigste at 

 vente med at trækko siutningerne, indtil der foreligger nøi- 

 agtigere maalinger. 



Afvigelser af denne art, der angaar den enkelte bølges form, 

 afspeiler sig i interferen skurvens form med langt større skarp- 

 hed end tilfældet er med dæmpningsloven. 



52. Sarasin og de la Rive har ikke formuleret mathema- 

 tisk sin tidligere allerede flere gange omtalte hypothèse om 

 svingningerne i den primære leder. Heller ikke Hagenbach og 

 Zehnder har stillet sin hypothèse i mathematisk form. Vi kan 

 derfor ikke underkaste disse hypotheser en endelig mathematisk 

 prøvelse. Men de ovenstaaende bemerkninger tillader allerede 

 at drage nogle slutninger. 



Ifølge Sarasin og de la Rive skulde der være en flerhed 

 af svingninger tilstede eller muligens endog et uendeligt antal. 

 Indskrænker vi os til det tilfælde, at antallet er endeligt, saa 

 maa efter det forangaaende interferenskurven kunne opløses i 

 en tilsvarende sum af enkle bølgeformige kurver; de kurver, vi 

 har fundet, synes væsentlig kun at tyde paa tilstedeværelsen 

 af en enkelt kraftig gruudsvingning. Hvis de svingninger, der 

 efter denne hypothèse forudsattes, virkelig skal existere, saa maa 

 de i hvert fald være meget svage mod denne gruudsvingning. 



