228 V". Bjerknes. 



Hagenbach og Zehnder tænker sig, at der i den primære 

 leder foregaar en intermitterende udladning: strømmen fra in- 

 duktoriet strækker til til flere gange efter hinanden at bringe 

 den primære leders to halvdele op til det for udladningen nød- 

 vendige potential. Man maa da antage, at denne ladning stiger 

 relativt langsomt og pludselig atter falder ned; denne forskjel 

 maa være meget betydelig, idet ladningsstrømmen forløber saa 

 langsomt, at man ikke merker noget spor til induktionsfænomen 

 i den sekundære leder. En saadan elektricitetsbevægelse maa 

 derfor frembringe bølger af usymmetrisk form, der stiger langsomt 

 paa forsiden og falder brat af paa bagsiden. Ovenfor har vi 

 seet, at en saadan skjævhed i bølgernes form, selv om den er 

 liden, strax vil gjenfindes som en skjævhed i interferenskurvens 

 bølger. Det er da ikke sandsynligt, at Hagenbach og Zehnders 

 hypothèse vil kunne føre til de af os fundne interfere.nskurver. 



53. Spørgsmaalet om interferenskurven bestem- 

 mer bølgetogets form entydig. Det vil af det oven- 

 staaende fremgaa, at man i de elektrometriske maalinger af 

 staaende bølger har et ganske anderledes eflFektivt middel end 

 noget af de tidligere til at studere elektricitetsbevægelsen i den 

 primære leder. Gründen ligger aabonbart deri, at man obser- 

 verer bølgerne direkte istedetfor at observere dem paa anden 

 haand gjennom den sekundære leder. 



For at bringe methoden til fuldkommenhed i formel logisk 

 henseende staar det igjen at undersøge, om funktionalligningen 

 (22) utvetydig bestemmer funktionen f, saafremt man kjender 

 J som funktion af x. Mathematikerne har, saavidt mig be- 

 kjendt, endnu ikke undersøgt opløseligheden eller entydigheden 

 af ligninger af denne art. Mine undersøgelser herover er ikke 

 afsluttede, men jeg haaber ved en senere leilighed at kunne 

 komme tilbage hertil. 



